ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3553/26 Справа № 0417/14797/2012 	  	Суддя у 1-й інстанції - Слюсар Л. П. Суддя у 2-й інстанції - Агєєв О. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2026 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:
головуючого судді Агєєва О.В.,
суддів: Гапонова А.В., Красвітної Т.П.,
за участю секретаря судового засідання Кругман А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Дніпро цивільну справу №0417/14797/2012 за скаргою ОСОБА_1 на рішення приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Баришнікова Артема Дмитровича, стягувач: Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», боржник: ОСОБА_1 , за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Індустріального районного суду міста Дніпра від 02 липня 2025 року, постановлену у складі судді Слюсар Л.П., -
ВСТАНОВИВ:

У травні 2025 року представник ОСОБА_1 - адвокат Когін А.В., звернувся до Індустріального районного суду міста Дніпра із скаргою на рішення приватного виконавця
В обґрунтування скарги посилався на те, що 13 квітня 2025 року засобами системи «Електронний суд» до Індустріального районного суду міста Дніпра звернувся представник боржника ОСОБА_1 - адвокат Когін А.В. зі скаргою на дії/бездіяльність приватного виконавця, якою просив постанову приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Баришнікова А.Д. від 24 березня 2025 року про відкриття виконавчого провадження №77603676 на підставі виконавчого листа, виданого 04 лютого 2025 року Індустріальним районним судом м.Дніпропетровська на підставі постанови Дніпровського апеляційного суду по справі №0417/14797/2012 скасувати із відповідним скасуванням наслідків дій приватного виконавця в рамках такого виконавчого провадження.
Ухвалою суду від 18 квітня 2025 року скаргу представника боржника ОСОБА_1 - адвоката Когіна А.В. на дії/бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Баришнікова А.Д. у виконавчому провадженні №77603676 – повернуто без розгляду.
Вважає, що існують всі підстави для поновлення строків на подачу скарги на дії/бездіяльність приватного виконавця у виконавчому провадженні №77603676 відкритому на підставі виконавчого листа, виданого 04 лютого 2025 року Індустріальним районним судом м.Дніпропетровська на підставі постанови Дніпровського апеляційного суду по справі №0417/14797/2012.
Щодо обставин справи вказав, що 04 лютого 2025 року Індустріальним районним судом м.Дніпропетровська на підставі постанови Дніпровського апеляційного суду у цивільній справі видано виконавчі листи №0417/14797/2012 про стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором №47МС/2007 вiд 03 травня 2007 року, яка утворилася станом на 18 жовтня 2012 року i складається із: заборгованість за тілом кредиту у розмірі 23 918,06 доларів США, заборгованість по процентам за користування кредитом у розмірі 8 480,36 доларів США, пеня - у розмірі 4 779,14 доларів США та судові витрати в розмірі 3557 грн. 19 коп.
Вказує, що 24 березня 2025 року Приватним виконавцем виконавчого округу Миколаївської області Баришніковим А.Д. відкрито виконавче провадження № 77603676 з примусового виконання виконавчого листа № 0417/14797/2012 виданого 04 лютого 2025 року Індустріальним районним судом м.Дніпропетровська.
Зазначає, що 04 квітня 2025 року заявник випадково дізнався про порушення прав заявника у виконавчому провадженні відповідно до статті 12 Закону України «Про виконавче провадження».
Вважає, що зазначений виконавчий лист не підлягає до виконання, оскільки пред`явлений до виконання вже після закінчення строку в три роки.
З огляду на те, що виконавчий документ, виданий на підставі рішення суду, був пред`явлений до виконання поза межами строків, установлених статтею 12 Закону України «Про виконавче провадження», питання про поновлення пропущеного строку в установленому порядку не вирішувалося, і відповідно зазначена обставина, виходячи з положень Закону України «Про виконавче провадження» є підставою для відмови у відкритті виконавчого провадження.
Зауважує, що дії державного виконавця в частині несвоєчасного вчинення виконавчих дій не відповідають вимогам Закону України «Про виконавче провадження», тому він вимушений звернутися з даного скаргою до суду.
У зв`язку з чим просив поновити строк на подачу скарги на дії/бездіяльність органу примусового виконання; постанову приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Баришнікова А.Д. від 24 березня 2025 року про відкриття виконавчого провадження №77603676 на підставі виконавчого листа виданого 04 лютого 2025 року Індустріальним районним судом м.Дніпропетровська на підставі Постанови Дніпровського апеляційного суду по справі № 0417/14797/2012 скасувати із відповідним скасуванням наслідків дій приватного виконавця в рамках такого виконавчого провадження.

Ухвалою Індустріального районного суду міста Дніпра від 02 липня 2025 року у задоволенні скарги ОСОБА_1 на рішення приватного виконавця - відмовлено.

Не погодившись з таким судовим рішенням Шмарков О.Є. подав апеляційну скаргу в якій вважає її безпідставною, необґрунтованою та такою, що порушує норми процесуального права.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що висновок суду першої інстанції є хибним. За загальним правилом, виконавчий лист, виданий на підставі рішення суду в цивільній справі, може бути пред`явлений до примусового виконання протягом трьох років з наступного дня після набрання рішенням законної сили.
У цій справі виконавчий лист суд видав 04 лютого 2025 року, при цьому в самому виконавчому листі було зазначено, що рішення суду набрало законної сили 27 липня 2021 року, а строк пред`явлення виконавчого листа до 27 липня 2024 року.
Тобто навіть виконавчий лист було отримано стягувачем вже після спливу строку на його пред`явлення.
Зауважує, що зазначення судом у виконавчому листі іншого строку пред`явлення його до виконання не має правового значення, оскільки такий строк встановлено імперативною нормою закону й не може бути змінено судом. Суд має право лише поновити пропущений строк пред`явлення виконавчого листа до виконання за наявності відповідного клопотання стягувача та поважності причин пропуску цього строку.
У зв`язку з чим просив апеляційну скаргу задовольнити, ухвалу Індустріального районного суду міста Дніпра від 02 липня 2025 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким скаргу задовольнити в повному обсязі.

Приватний виконавець виконавчого округу Миколаївської області Баришніков А.Д. своїм правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу не скористався.
Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Апелянт ОСОБА_1 в судове засідання, що проводилось за його клопотанням врежимі відеоконференції поза межами приміщення суду, однак через технічні проблеми небуло забезпечено сталого відеозв`язку з судом апеляційної інстанції.
Відповідно до ч.5 ст.212 ЦПК України, ризики технічної неможливості участі у відеоконференції поза межами приміщення суду, переривання зв`язку тощо, несе учасник справи, його представник, який подав відповідну заяву.
Інші учасники справи в судове засідання апеляційного суду не з`явились, повідомлялись у встановленому законом порядку, про дату, час та місце розгляду справи. 
Апеляційний суд вважає можливим розглянути справу за відсутності учасників справи, які не з`явились в судове засідання оскільки, відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Крім того, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а судове рішення підлягає залишенню без змін з огляду на наступне.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги та якими доказами це підтверджується, чи інші фактичні дані, що мають значення для вирішення справи та докази, що їх підтверджують.
Ухвала суду відповідає зазначеним вимогам закону.

Судом встановлено, що рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 13 квітня 2020 року у справі №0417/14797/2012 за позовом АТ КБ «ПриватБанк» до ПАТ «Акцент-Банк», ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково.
Стягнуто зі ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором №47 МС/2007 від 03 травня 2007 року, яка станом на 18 жовтня 2012 року складається із заборгованості за тілом кредиту 23 918,06 дол. США, що в еквівалентні за курсом НБУ від 18 жовтня 2012 року становить 191 105,30 грн. 
Стягнуто зі ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» судові витрати в розмірі 1911,05 грн. В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено.
Постановою Дніпровського апеляційного суду від 27 липня 2021 року рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 13 квітня 2020 року скасовано в частині стягнення із ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором №47 МС/2007 від 03 травня 2007 року.
Стягнуто із ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором №47 МС/2007 від 03 травня 2007 року, яка утворилася станом на 18 жовтня 2012 року і складається із заборгованість за тілом кредиту у розмірі 23 918,06 доларів США, заборгованість по процентам за користування кредитом у розмірі 8 480,36 доларів США, пеня - у розмірі 4 779,14 доларів США.
В іншій частині позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 – відмовлено.
Стягнуто зі ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» судові витрати в розмірі 3557 грн. 19 коп. В іншій частині рішення суду залишено без змін.
На виконання постанови Дніпровського апеляційного суду від 27 липня 2021 року Індустріальним районним судом м.Дніпропетровська 04 лютого 2025 року видано виконавчий лист зі строком пред`явлення до 27 липня 2024 року.
Постановою приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Баришніковим А.Д. від 24 березня 2025 року відкрито виконавче провадження №77603676 з примусового виконання виконавчого листа №0417/14797/2012, виданого 04 лютого 2025 року Індустріальним районним судом м.Дніпропетровська, про стягнення із ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором №47 МС/2007 від 03 травня 2007 року та судових витрат.

Відмовляючи у задоволенні скарги, суд першої інстанції виходив з тих підстав, що закінчення строку пред`явлення виконавчого документа припало на період воєнного стану, а тому виконавець має приймати такий виконавчий документ до виконання без звернення стягувача до суду за поновленням строку його пред`явлення.

Колегія суддів погоджується із таким рішенням суду першої інстанції з огляду на наступне.
У статті 129-1 Конституції України передбачено, що судове рішення є обов`язковим до виконання.
Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Частиною першої статті 18 ЦПК України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - за її межами.
Згідно зі статтею 1 Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VІІІ «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на час вчинення оскаржуваних виконавчих дій) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Тобто, виконавче провадження є процесуальною формою, що гарантує примусову реалізацію рішення суду, яким підтверджені права та обов`язки суб`єктів матеріальних правовідносин цивільної справи.
Статтею 12 Закону України «Про виконавче провадження» встановлені строки пред`явлення виконавчих документів до виконання та переривання строку давності пред`явлення виконавчого документа до виконання, поновлення пропущеного строку.
Так, виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років.
Права та обов`язки виконавців передбачені статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження».
Частиною першою статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.
Тобто, з метою забезпечення реального виконання судового рішення та ефективного захисту порушених прав ЦПК України передбачає спеціальні форми реагування, зокрема розділом VІІ «Судовий контроль за виконанням судових рішень» ЦПК України визначено порядок судового контролю за виконанням судових рішень в цивільних справа (постанова Верховного Суду від 22 січня 2025 року у справі № 207/3019/17 (провадження №61-4142св24), від 10 грудня 2024 року в справі №755/7196/22 (провадження №61-12242св23) та ін.).
У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 квітня 2020 року в справі №641/7824/18 (провадження №61-10355св19) зазначено, що «завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. В порядку судового контролю за виконанням судових рішень такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси сторони виконавчого провадження порушені, а скаржник використовує цивільне судочинство для такого захисту. По своїй суті ініціювання справи щодо судового контролю за виконанням судових рішень не для захисту прав та інтересів є недопустимим».
Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою якщо вважають, що рішенням, дією чи бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.
Згідно з статтею 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи. У випадку, якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби права чи свободи заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову у задоволенні скарги.
Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (частина друга статті 12 ЦПК України).
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (частини перша та третя статті 13 ЦПК України).
26 березня 2022 року набрав чинності Закон України від 15 березня 2022 року №2129-ІХ, яким розділ XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження» доповнено пунктом 10-2, у якому зокрема зазначено, що тимчасово, на період до припинення або скасування воєнного стану на території України визначені цим Законом строки перериваються та встановлюються з дня припинення або скасування воєнного стану. 
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У справі, що переглядається судом встановлено, що постановою Дніпровського апеляційного суду від 27 липня 2021 року стягнуто із ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором №47 МС/2007 від 03 травня 2007 року, яка утворилася станом на 18 жовтня 2012 року і складається із заборгованість за тілом кредиту у розмірі 23 918,06 доларів США, заборгованість по процентам за користування кредитом у розмірі 8 480,36 доларів США, пеня - у розмірі 4 779,14 доларів США.
На виконання постанови Дніпровського апеляційного суду від 27 липня 2021 року Індустріальним районним судом м.Дніпропетровська 04 лютого 2025 року видано виконавчий лист зі строком пред`явлення до 27 липня 2024 року.
Постановою приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Баришніковим А.Д. від 24 березня 2025 року відкрито виконавче провадження №77603676 з примусового виконання виконавчого листа №0417/14797/2012, виданого 04 лютого 2025 року Індустріальним районним судом м.Дніпропетровська, про стягнення із ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором №47 МС/2007 від 03 травня 2007 року та судових витрат.

Відповідно до пункту 2 частини 4 статті 4 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо пропущено встановлений законом строк пред`явлення виконавчого документа до виконання. 
Проте, з урахуванням пункту 10-2 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження» тимчасово, на період до припинення або скасування воєнного стану на території України визначені цим Законом строки перериваються та встановлюються з дня припинення або скасування воєнного стану.
Таким чином, суд першої інстанції врахував наведені доповнення Закону і дійшов обґрунтованого висновку про відмову в у задоволенні скарги.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні скарги ОСОБА_1 з наведених мотивів, оскільки в даному випадку державний виконавець діяв в межах наданих йому Законом і його компетенції (див. постанову Верховного Суду від 18 червня 2019 року у справі №826/14580/16).

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року; SERYVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909|04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд вважає, апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню, а ухвалу Індустріального районного суду міста Дніпра від 02 липня 2025 року слід залишити без змін.

Відповідно до статті 452 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом скарги, покладаються судом на заявника, якщо було постановлено рішення про відмову в задоволенні його скарги, або на орган державної виконавчої служби чи приватного виконавця, якщо було постановлено ухвалу про задоволення скарги заявника.
З огляду на висновок про залишення апеляційної скарги без задоволення, підстав для перерозподілу судових витрат немає.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Ухвалу Індустріального районного суду міста Дніпра від 02 липня 2025 року - залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді:

Повний текст постанови складено 25.03.2026р.

Головуючий суддя О.В.Агєєв