Справа № 343/2380/25 
Провадження № 22-ц/4808/570/26
Головуючий у 1 інстанції Лицур І. М. 
Суддя-доповідач Барков В. М.

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2026 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі:
головуючого судді: Баркова В. М.,
суддів: Василишин Л. В.,
Максюти І. О.,
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Малетина Андрія Ярославовича на заочне рішення Долинського районного суду Івано-Франківської області від 02 січня 2026 року у складі судді Лицура І. М., ухвалене у м. Долина Івано-Франківської області, у справі за позовом ТОВ «Коллект Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2025 року позивач ТОВ «Коллект Центр» звернулося до суду із позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором посилаючись на те, що 22 вересня 2021 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 було укладено договір позики № 77781773 у формі електронного документа, шляхом його підписання одноразовим ідентифікатором за умовами якого відповідач отримав кредитні кошти в сумі 12 178 грн. зі сплатою базової фіксованої процентної ставки у розмірі 1,99 %, яка нараховується за кожен день користування позикою, строком на 15 днів та кінцевим терміном повернення 07 жовтня 2021 року.
22 лютого 2022 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено договір факторингу № 22/02/2022, за умовами якого первісний кредитор відступив право грошової вимоги щодо заборгованості відповідача за вказаним договором позики.
В подальшому ТзОВ «Вердикт Капітал» відступило ТОВ «Коллект Центр» на підставі договору факторингу № 10-01/2023 від 10 січня 2023 року належне йому право вимагати повернення коштів за вищевказаним кредитним договором.
У зв`язку із невиконанням умов договору позики щодо повернення кредитних коштів у ОСОБА_1 виникла заборгованість у розмірі 37 625,93 грн., з яких: прострочена заборгованість за тілом кредиту – 12 178 грн., прострочена заборгованість за нарахованими процентами на день відступлення прав вимоги – 25 445,93 грн. та нараховані 3 % річних – 2,00 грн.
Посилаючись на те, що ОСОБА_1 у добровільному порядку відмовляється погашати наявну заборгованість, позивач просив стягнути з ОСОБА_1 зазначену заборгованість за договором позики № 77781773 від 22 вересня 2021 року у розмірі 37 625,93 грн., 2 422,40 грн. сплаченого судового збору, а також 13 000 грн. витрат на правничу допомогу.
Заочним рішенням Долинського районного суду від 02 січня 2026 року позов ТОВ «Коллект Центр» задоволено. Постановлено стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Коллект Центр» заборгованість за договором позики № 77781773 від 22 вересня 2021 року в розмірі 37 625,93 грн., а також 2 422,40 грн. сплаченого судового збору та 13 000 грн. витрат за надання професійної правової допомоги.
У апеляційній скарзі на зазначене рішення суду представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Малетин А. Я., посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, а також на неповне з`ясування обставини справи та порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог ТОВ «Коллект Центр». Також просить стягнути з позивача на користь відповідача понесені витрати за надання правничої допомоги в суді апеляційної інстанції, розмір та докази понесення яких будуть надані після ухвалення рішення суду.
Представник відповідача вказує на те, що суд не перевірив належність і допустимість доказів укладення електронного договору та фактичного отримання ОСОБА_1 грошових коштів. Зазначає, що матеріали справи не містять належних доказів ідентифікації ОСОБА_1 , як позичальника, відповідно до Закону України «Про електронну комерцію», підтвердження використання електронного підпису або одноразового ідентифікатора, первинних банківських документів, що підтверджують зарахування коштів саме на його рахунок.
На думку адвоката Малетина А. Я., сам по собі роздрукований текст договору та внутрішній розрахунок позивача не є беззаперечним доказом виникнення зобов`язання.
Крім того, представник ОСОБА_1 звертає увагу апеляційного суду на те, що п. 2.2, 2.3 договору позики № 77781773 від 22 вересня 2021 року, встановлений строк позики – 15 днів, а процентна ставка (базова) складає 1,99%, яка нараховується за кожний день користування кредитними коштами. Тому вимоги кредитора щодо стягнення процентів за користування кредитом за період, що виходить за межі строку кредитування, не узгоджуються з нормами матеріального права, а відтак не дають підстав для висновку про порушене право кредитора в цій частині вимог.
Також вказує на те, що згідно розрахунку заборгованості по договору позики, проведеного ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр», нарахування процентів здійснювалось з 22 вересня 2021 року по 08 лютого 2022 року, тобто більше ніж за 15 днів, що перевищує строк, на який надавалась позика. В той час, доказів того, що позичальник ініціював продовження строку користування позикою та зміну дати повернення всієї суми кредиту матеріали справи не містять.
Позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача 3% річних є безпідставними, оскільки не відповідають приписам пункту 15 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України та не підлягають до задоволення. 
Також, адвокат Малетин А. Я. вважає, що суд безпідставно визнав доведеним правонаступництво позивача, оскільки матеріали справи не містять належні докази включення саме договору №77781773 до реєстру переданих прав вимоги. Крім того, відсутні докази належного повідомлення відповідача про відступлення права вимоги відповідно до ст. 516 ЦК України, не надано повного тексту договорів з усіма додатками та реєстрами боржників.
Не погоджується також представник ОСОБА_1 і з розміром витрат на правничу допомогу, яку стягнув суд першої інстанції з відповідача, оскільки надання усної консультації з вивченням документів входить в підготовку позовної заяви і не можуть стягуватись окремо.
Позивач ТОВ «Коллект Центр» правом подачі відзиву на апеляційну скаргу представника відповідача Давидюка А. О. не скористався, своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги до апеляційного суду не направляв. Відповідно до частини третьої статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Згідно із статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній та додатково поданими доказами, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Згідно з ч.1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Частиною 13 ст. 7 ЦПК України визначено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними в справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи категорію справи та ціну позову, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Малетина А. Я. необхідно задовольнити частково з наступних підстав.
Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Судове рішення ухвалене судом першої інстанції в повній мірі вищезазначеним вимогам не відповідає.
Задовольняючи позовні вимоги ТОВ «Коллект Центр», суд першої інстанції прийшов до висновків, що у зв`язку із неналежним виконанням відповідачем ОСОБА_1 умов договору позики № 77781773 від 22 вересня 2021 року щодо повернення кредитних коштів, у нього виникла заборгованість в розмірі 37 625,93 грн., з яких: 12 178 грн. – прострочена заборгованість за тілом кредиту, 25 445,93 грн. – прострочена заборгованість за нарахованими процентами на день відступлення прав вимоги та 2 грн. – 3 % річних, що нараховані за період з 22 лютого 2022 року (дата відступлення права вимоги) по 23 лютого 2022 року включно, яка підлягає стягненню на користь позивача ТОВ «Коллект Центр». При цьому, суд встановив, що ОСОБА_1 не здійснив жодної сплати з метою погашення кредиту, що свідчить про його відмову від добровільного повернення боргу.

ПРАВОВА

Проте повністю з такими висновками суду погодитися не можна.
Судом першої інстанції встановлено, що 22 вересня 2021 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 було укладено договір позики № 77781773, за умовами якого товариство надало відповідачу кредит в розмірі 12 178 грн. шляхом перерахунку на банківський рахунок, строком на 15 днів та кінцевим терміном повернення 07 жовтня 2021 року (а.с. 7). Зазначений договір був укладений у формі електронного документа з використанням електронного підпису шляхом введення одноразового ідентифікатора.
Пунктом 2.3 договору позики передбачено, що базова фіксована процентна ставка становить 1,99 %, яка нараховується за кожен день користування позикою, знижена процентна ставка, що застосовується відповідно до умов Програми лояльності складає 0,90% в день, а процентна ставка за понадстрокове користування позикою - 2,70 % в день. 
Згідно довідки № КД-000066246/ТНПП від 23 жовтня 2025 року, що видана ТзОВ «Фінансова компанія «Фінекспрес», ТзОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» 22 вересня 2021 року перерахувало ОСОБА_2 кредитні кошти на суму 12 178 грн. на картковий рахунок № НОМЕР_1 . (а.с. 14).
Згідно договору факторингу № 22/02/2022 від 22 лютого 2022 року та додатків до нього, актів приймання-передавання Реєстру боржників до вказаного договору, платіжного доручення № 333740001 від 23 лютого 2022 року на суму 6 382 999,39 грн., Реєстру боржників № 1 до договору факторингу № 22/02/2022 від 22 лютого 2022 року та витягу з даного Реєстру, право вимоги до ОСОБА_1 по договору позики № 77781773 ТзОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» відступило ТзОВ «Вердикт Капітал» (а.с. 22-37).
В подальшому, ТОВ «Вердикт Капітал» відступило право вимоги до ОСОБА_1 по вказаному договору позики ТОВ «Коллект Центр», що підтверджується договором № 10-01/2023 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги від 10 січня 2023 року, додатками до цього договору, актом зарахування зустрічних однорідних вимог від 28 лютого 2023 року, актами прийому-передачі Реєстру боржників за даним договором факторингу та Реєстром боржників до договору 10-01/2023 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги від 10січня 2023 року (а.с. 38-56). 
З наданого ТзОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» розрахунку суми заборгованості за договором позики № 77781773 від 22.09.2021 року, розрахунку заборгованості фізичної особи ОСОБА_1 перед ТзОВ «Вердикт Капітал» та розрахунку заборгованості перед ТзОВ «Коллект Центр» вбачається, що борг ОСОБА_1 по даному договору станом на 22.02.2022 року становить 37 623,93 грн. з яких: 12 178 грн. – заборгованість за тілом позики, 25 445,93 грн. – заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками на дату відступлення права вимоги, а також 2 грн. – 3 % річних, що нараховані за період з 22 лютого 2022 року (дата відступлення права вимоги) по 23 лютого 2022 року включно (а.с. 18-21).
За правилом частини першої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.
У відповідності до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України.)
Абзац другий частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.
Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України).
Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію» (далі Закон).
Згідно із пунктом 6 частини першої статті 3 Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
При цьому одноразовий ідентифікатор – алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (пункт 12 частини першої статті 3 Закону).
Відповідно до частини третьої статті 11 Закону Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону).
Згідно із частиною шостою статті 11 Закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
За правилом частини восьмої статті 11 Закону у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Стаття 12 Закону визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Із системного аналізу положень вище вказаного законодавства вбачається, що з урахуванням особливостей договору щодо виконання якого виник спір між сторонами, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему позивача можливе за допомогою електронного цифрового підпису відповідача лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину.
В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
У постанові Верховного Суду від 07 жовтня 2020 року по справі № 127/33824/19 зроблено правовий висновок, що без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. 
В силу припису статті 204 ЦК України правомірність правочину презюмується. Отже, обов`язок доведення наявності обставин, з якими закон пов`язує визнання судом оспорюваного правочину недійсним, покладається на відповідача.
Відповідно до статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором.
Частиною першою статті 1078 ЦК України визначено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Згідно з частиною другою статті 1078 ЦК України майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається.
Як установлено судом першої інстанції, з висновками якого погоджується і колегія суддів, договір позики № 77781773 від 22 вересня 2021 року був укладений між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 в електронній формі. У договорі зазначено, що він підписаний ОСОБА_1 електронним підписом одноразовим ідентифікатором, що підтверджується копією цього договору (зворот а.с.7).
Доказів протилежного матеріали справи не містять, відповідачем ОСОБА_1 таких не надано, що в силу положень статей 12, 81 ЦПК України є його процесуальним обов`язком.
Оскільки вимог про визнання договору позики № 77781773 від 22 вересня 2021 року недійсним (неукладеним) не заявлено, відповідачем не спростовано існування між сторонами договірних відносин.
За таких обставин, не знаходять свого підтвердження доводи адвоката Малетина А. Я. про відсутність доказів укладення ОСОБА_1 електронного договору, зокрема доказів ідентифікації ОСОБА_1 , як позичальника, відповідно до Закону України «Про електронну комерцію», підтвердження використання електронного підпису або одноразового ідентифікатора.
Не заслуговують уваги також посилання представника відповідача про те, що позивачем не надано первинних банківських документів, що підтверджують зарахування коштів саме на рахунок ОСОБА_1 , оскільки у довідці № КД-000066246/ТНПП від 23 жовтня 2025 року, що видана ТзОВ «Фінансова компанія «Фінекспрес» зазначено про перерахунок коштів у сумі 12 178 грн. (погоджена позичальником сума кредиту) на його картковий рахунок № НОМЕР_1 , зазначений при оформленні електронного звернення з метою укладення договору позики, отже у суду відсутні підстави ставити під сумнів те, що відповідні кошти були перераховані саме на виконання досягнутих кредитором та боржником домовленостей щодо отримання кредиту.
З огляду на вищенаведені норми права та надані позивачем докази, апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції, що позивачем у передбаченому законом порядку доведено факт укладення між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та відповідачем ОСОБА_1 22 вересня 2021 року договору позики № 77781773 та факт набуття ТОВ «Коллект Центр» права вимоги до відповідача за вказаним кредитним договором.
Твердження адвоката Малетина А. Я. про те, що матеріали справи не містять належні докази включення саме договору №77781773 до реєстру переданих прав вимоги спростовуються наданими позивачем доказами, зокрема копіями договорів факторингу та додатків до них, актів приймання-передавання Реєстру боржників до вказаних договорів, Реєстрів боржників до договорів факторингу та витягу з даних Реєстрів.
Разом з тим, апеляційний суд не погоджується із визначеним судом першої інстанції розміром заборгованості, який підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_1 з огляду на таке.
В постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 761/26293/16-ц сформульовано такі висновки.
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).
За змістом статті 526, частини першої статті 530, статті 610 та частини першої статті 612 ЦК України для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.
Після спливу визначеного договором строку кредитування (зміни строку виконання зобов`язання) право кредитора нараховувати передбачені договором проценти припиняється. Кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів.
Вказаний висновок висловлений Великою Палатою Верховного Суду у постановах: від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, провадження № 14-10цс18, від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц, провадження № 4-154цс18, від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц, провадження № 14-318цс18.
Колегія суддів апеляційного суду застосовує до спірних правовідносин відповідну судову практику Великої Палати Верховного Суду, яка є релевантною до цієї справи і незмінною.
Виходячи з правового аналіз змісту правовідносин, що випливають із права позикодавця на проценти за час дії кредитного договору, слід дійти висновку, що вимоги кредитора щодо стягнення процентів за користування кредитом за порушення виконання зобов`язання за період, що виходить за межі строку кредитування, не узгоджуються з нормами матеріального права, а відтак не дають підстав для висновку про порушене право кредитора в цій частині вимог.
За пред`явленим позовом кредитором ТОВ «Коллект Центр» сума заборгованості за договором №№ 77781773 від 22 вересня 2021 року становить 37 625,93 грн., з яких: прострочена заборгованість за тілом кредиту – 12 178 грн., прострочена заборгованість за нарахованими процентами на день відступлення прав вимоги – 25 445,93 грн. та нараховані 3% річних – 2,00 грн.
Водночас апеляційним судом встановлено, що умовами зазначеного вище договору позики, а саме п. 2.2, 2.3 строк позики встановлений 15 днів, процентна ставка (базова) складає 1,99%, яка нараховується за кожний день користування кредитними коштами.
Відповідно до розрахунку заборгованості по договору позики, проведеного ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» нарахування процентів здійснювалось з 22 вересня 2021 року по 05 січня 2022 року, тобто більше ніж за 15 днів, що перевищує строк, на який надавалась позика (а.с. 18-19), тоді як доказів того, що позичальник ініціював продовження строку користування позикою та зміну дати повернення всієї суми кредиту матеріали справи не містять.
Нарахування та стягнення процентів за користування позикою та кредитом поза визначеними строками суперечить вимогам ЦК України.
Таким чином, відповідно до умов договору позики розмір нарахованих відсотків має становити 3 635,13 грн. за період з 22 вересня 2021 року по 06 жовтня 2021 року, виходячи з розрахунку: 12 178 грн. (тіло кредиту) х 1,99% (процентна ставка) х 15 днів (строк позики). Як вбачається з умов договору, подальше стягнення відсотків за користування кредитом є нарахуванням за користування позикою понад строк кредитування, яке позичальником обмежено строком в 90 днів. 
Відтак слушними є доводи апеляційної скарги представника відповідача Давидюка А. О. про те, що нарахування процентів здійснювалось більше ніж за 15 днів, що перевищує строк, на який надавалась позика.
Колегія суддів зауважує, що вимога позивача в частині стягнення заборгованості з нарахованих та несплачених відсотків за користування кредитом за період, що виходить за межі строку кредитування, не узгоджується з нормами матеріального права, а тому в частині складової вимоги про стягнення заборгованості у задоволенні позову ТОВ «Коллект Центр» необхідно відмовити.
Тому в межах заявлених позивачем вимог з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача ТОВ «Коллект Центр» підлягає стягненню заборгованість за договором позики № 77781773 від 22 вересня 2021 року у розмірі 15 813,13 грн., з яких 12 178 грн. – заборгованість за тілом кредиту, 3 635,13 грн. – заборгованість за процентами.
Позовні вимоги щодо нарахування і стягнення відсотків за понадстрокове користування позикою передбачено нормою статті 625 ЦК України, і зміст п.6.5. Правил надання грошових коштів у позику стосовно того, що позичальник погоджується із нарахуванням відсотків за понадстрокове користування позикою, які не є штрафною санкцією, не спростовує правову природу таких нарахувань, яка випливає з умов договору. Вимог про стягнення суми, розрахованої після закінчення строку договору за період 90 днів, на підставі статті 625 ЦК України позивачем не заявлено. 
Разом з тим, позивач на підставі даної норми заявив вимогу про стягнення суми 2 грн, виходячи зі ставки 3% річних. Щодо вказаної позовної вимоги апеляційний суд зауважує таке.
Статтею 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Водночас положенням пункту 15 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, чинного у періоди з 20.03.2019 по 23.02.2022 та з 25.11.2020 по 23.02.2022, передбачено, що у разі прострочення позичальником у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19, або/та у тридцятиденний строк після дня завершення дії такого карантину виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від обов`язків сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойку, штраф, пеню за таке прострочення.
Таким чином, наслідки невиконання цивільно-правових зобов`язань за договорами позики змінились. Зокрема, боржники за такими договорами звільняються від оплати штрафу, пені, трьох відсотків річних, інфляційних втрат та іншої відповідальності.
Тому, позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача 3% річних за період з 22 лютого 2022 року по 23 лютого 2022 року у розмірі 2 грн. є безпідставними, оскільки не відповідають приписам пункту 15 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України та не підлягають до задоволення.
За таких обставин колегія суддів враховує встановлені обставини справи, норми ЦК України, і тому вважає обґрунтованими тільки вимоги стосовно стягнення суми заборгованості за тілом кредиту та відсотків в межах строку договору.
З матеріалів справи вбачається, що договір позики № 77781773 був укладений строком на 15 днів та кінцевим терміном повернення 07 жовтня 2021 року.
Колегія суддів зауважує, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання (пункт 54 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12)
Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Оскільки, суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права, належним чином не оцінив надані докази, ухвалене судове рішення суду першої інстанцій необхідно скасувати та ухвалити нове про часткове задоволення позову.
За змістом підпунктів «б», «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України у постанові суду апеляційної інстанції має бути зазначено про новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, у випадку скасування або зміни судового рішення, та розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (частина перша, пункт 1 частини третьої статті 133 ЦПК України).
Порядок розподілу судових витрат вирішується за правилами, встановленими в статтях 141-142 ЦПК України.
У частині тринадцятій статті 141 ЦПК України встановлено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Отже, розподіл судових витрат, понесених стороною у зв`язку з розглядом справи в суді першої інстанції, має здійснити той суд, який ухвалює остаточне рішення у справі, враховуючи загальні правила розподілу судових витрат.
Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо) (частина восьма статті 141 ЦПК України).
Відповідно до положень частин першої, другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Враховуючи, що судом апеляційної інстанції задоволено позовні вимоги частково у розмірі 15 813,13 грн. із заявлених позивачем 37 652,93 грн., що становить 42% (15 813,13) з відповідача на користь позивача необхідно стягнути документально підтверджені судові витрати, понесені позивачем у межах цієї справи, а саме 1 017,41 грн. (2 422,40 грн. х 42%) сплаченого судового збору за подання позовної заяви (а.с. 85).
Згідно з положеннями частин першої-п`ятої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
При цьому витрати на професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137, частина восьма статті 141 ЦПК України).
Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Об`єднаної палати Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, додатковій постанові Верховного Суду від 28 травня 2021 року у справі № 727/463/19, постановах Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19, від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц, від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18, від 02 червня 2022 року у справі № 15/8/203/20.
На підтвердження понесених витрат на правову допомогу сторона позивача надала копію договору про надання правової допомоги № 01-07/2024 від 01 липня 2024 року, що підписано сторонами АО «Лігал Ассістанс» та ТОВ «Коллект Центр», копію заявки на надання юридичної дороги №379 від 01 жовтня 2025 року, копію витягу з акту №15 про надання юридичної допомоги від 31жовтня 2025 року із переліком наданих правових послуг на суму 13 000 грн. (а.с. 64-70).
Таким чином, надавши оцінку доказам щодо понесених витрат позивачем на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Коллект Центр» підлягає стягненню витрати на професійну правничу допомогу пропорційно розміру задоволених позовних вимог у сумі 5 460 грн. (13 000 грн. х 42%).
Керуючись статтями 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Малетина Андрія Ярославовича – задовольнити частково.
Заочне рішення Долинського районного суду Івано-Франківської області від 02 січня 2026 року – скасувати.
Позовні вимоги ТОВ «Коллект Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором – задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Коллект Центр» заборгованість за договором позики № 77781773 від 22 вересня 2021 року у розмірі 15 813,13 грн., з яких: 12 178 грн. – заборгованість за тілом кредиту, 3 635,13 грн. – заборгованість за процентами.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Коллект Центр» витрати на професійну правничу допомогу понесені в суді першої інстанції у розмірі 5 460 грн. та судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 1 017,41 грн.
Постанова суду набирає законної сили з дня її ухвалення і у випадках, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів. 
Повний текст постанови складено 07 квітня 2026 року.

Судді В. М. Барков

Л. В. Василишин

І. О. Максюта