Дата документу 17.04.2026 Справа № 336/11820/25

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 336/11820/25 Головуючий у 1-й інстанції: Боєв Є.С.
Провадження № 22-ц/807/803/26 Суддя-доповідач: Трофимова Д.А.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2026 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Трофимової Д.А.
суддів: Гончар М.С.,
Онищенка Е.А.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами цивільну справу з апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 09 січня 2026 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначав, що рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 26.01.2024 у цивільній справі № 336/12310/23, яке набрало законної сили 27.02.2024, було задоволено частково позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , про стягнення аліментів на дитину та стягнення коштів на утримання дружини, а саме:
- стягнуто зі ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісяця, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня подачі позову, тобто з 21.11.2023, і до досягнення дитиною повноліття;
- стягнуто зі ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти на її утримання, у розмірі 1/6 частки з усіх видів заробітку (доходу) щомісяця, починаючи стягнення з дня подачі позову, тобто з 21.11.2023, і до досягнення дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , трирічного віку, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 14.11.2024 у цивільній справі № 336/4807/27, яке набрало законної сили 17.12.2024, розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , який зареєстрований 23.02.2023 року Шевченківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), актовий запис № 40.
29 травня 2024 року у ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та ОСОБА_1 народився спільний син ОСОБА_5 .
ОСОБА_1 та ОСОБА_4 у зареєстрованому шлюбі між собою не перебувають. 
Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 07.11.2024 у цивільній справі № 336/9201/24, яке набрало законної сили 10.12.2024, було задоволено позовну заяву ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини та матері дитини, а саме:
- стягнуто зі ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , аліменти на утримання малолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 13.09.2024 року і до повноліття дитини;
- стягнуто зі ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , кошти на її утримання в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 13.09.2024 року і до досягнення сином ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , трирічного віку.
Позивач зазначає, що на даний час він не в змозі платити аліменти на утримання двох дітей та двох матерів дітей в загальному розмірі 11/12 частки свого доходу (1/4+1/6+1/4+1/4=11/12), а тому потрібно зменшити розмір аліментів, які стягуються за рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 26.01.2024 у цивільній справі № 336/12310/23.
Посилаючись на зазначені обставини, позивач просив суд: зменшити розмір аліментів, які стягуються за рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 26.01.2024 року по цивільній справі № 336/12310/23 зі ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , з 1/4 частини до 1/8 частини з усіх видів заробітку (доходу) боржника, але не менше 50 % розміру прожиткового мінімуму та не більше десяти прожиткових мінімумів, встановленого для дитини відповідного віку, щомісячно, з дня подачі даного позову і до повноліття дитини; зменшити розмір аліментів, які стягуються за рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 26.01.2024 року у цивільній справі № 336/12310/23 зі ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , на її утримання з 1/6 частини до 1/8 частини з усіх видів заробітку (доходу) боржника, з дня подачі даного позову і до досягнення дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , трирічного віку, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_10 .
Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 09 січня 2026 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів на малолітню дитину та її матір відмовлено.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати, ухвалити по справі нове рішення, яким задовольнити позов.
Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що судом першої інстанції не звернуто уваги та не надано належної оцінки загальному розміру аліментів, які повинен сплачувати ОСОБА_1 за двома рішеннями суддів; не взято до уваги відповідні приписи та розрахунки, визначені у ст. 183 СК України.
Звертає увагу, що 07.01.2026 року ним подано позов до ОСОБА_4 про зменшення розміру аліментів на малолітню дитину та її матір, що стягуються за рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 07.11.2024 у цивільній справі № 336/9201/24. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 26 січня 2026 року справу направлено за підсудністю до Олександрійського районного суду м. Запоріжжя.
Від ОСОБА_2 на адресу апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому вона просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду - без змін. Зазначає, що під час розгляду справи судом першої інстанції надано належну правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами у справі, з`ясовано їх правову природу та, як наслідок, ухвалено обґрунтоване та законне рішення, а викладені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду.
Відповідно до частин 1, 3 статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.
Частиною 13 статті 7 ЦПК України визначено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання в порядку ч. 1 ст. 369 та ч. 13 ст. 7 ЦПК України.
Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступнихпідстав.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
За приписами п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (ч.ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України).
Суд апеляційної інстанції перевіряє законність рішення суду першої інстанції в межах тих обставин та подій, які мали місце підчас розгляду справи судом першої інстанції (відповідний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 756/1529/15-ц (провадження № 14-242цс18), у постанові Верховного Суду від 25 листопада 2020 року у справі № 752/1839/19 (провадження № 61-976св20)).
Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив із того, що позивач як на підставу зменшення розміру аліментів посилався на те, що він має утримувати також іншу дитину - ОСОБА_5 та матір останнього, ОСОБА_4 , яким відповідно до рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 07.11.2024 у цивільній справі № 336/9201/24 він має сплачувати по 1/4 частці свого доходу. Під час розгляду Шевченківським районним судом м. Запоріжжя справи № 336/9201/24 він не посилався на необхідність сплачувати аліменти на утримання своєї першої дитини та її матері, що б могло бути підставою для визначення судом у справі № 336/9201/24 меншого розміру аліментів на утримання малолітнього сина ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , а, навпаки, визнав позовні вимоги в повному обсязі. Така позиція ОСОБА_1 є суперечливою та не відповідає інтересам його малолітньої дочки від першого шлюбу. Суд зауважив, що інтереси однієї дитини не можуть бути поставлені вище інтересів іншої, також не знайшов свого підтвердження і факт погіршення матеріального становища позивача, адже його дохід щорічно суттєво зростає.
Враховуючи викладене, беручи до уваги, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, що обов`язок утримувати дитину покладено на обох батьків, з метою забезпечення прав дитини, діючи у відповідності до ч. 1 ст. 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року та приділяючи першочергову увагу якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, суд виснував, що позовні вимоги ОСОБА_1 щодо зменшення розміру аліментів на утримання дочки ОСОБА_3 не підлягають задоволенню. 
З аналогічних міркувань (неможливість суттєвого погіршення становища матері однієї дитини за рахунок збільшення утримання іншої, можливість позивача надавати матеріальну допомогу ОСОБА_2 ) суд виходив і при вирішенні позовних вимог в частині зменшення розміру аліментів на утримання відповідачки, як матері дитини, що не досягла 3 років. 
Проте, з такими висновками суду в повній мірі погодитися не можна з наступних підстав.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 26.01.2024 у цивільній справі № 336/12310/23, яке набрало законної сили 27.02.2024, було частково задоволено позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на дитину та стягнення коштів на утримання дружини.
Стягнуто зі ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісяця, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня подачі позову, тобто з 21.11.2023, і до досягнення дитиною повноліття.
Стягнуто зі ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти на її утримання, у розмірі 1/6 частки з усіх видів заробітку (доходу) щомісяця, починаючи стягнення з дня подачі позову, тобто з 21.11.2023, і до досягнення дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , трирічного віку, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 14.11.2024 у цивільній справі № 336/4807/24, що набрало законної сили 17.12.2024, розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , який зареєстрований 23.02.2023 Шевченківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), актовий запис № 40.
29 травня 2024 року у ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та у ОСОБА_1 , народився спільний син ОСОБА_5 , про що 08 червня 2024 зроблено відповідний актовий запис за № 427, що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим 08 червня 2024 року Олександрівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжя Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).
ОСОБА_1 та ОСОБА_4 не перебували між собою у зареєстрованому шлюбі.
Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 07.11.2024 у цивільній справі № 336/9201/24, яке набрало законної сили 10.12.2024, було задоволено позов ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини та коштів на утримання матері дитини.
Стягнуто зі ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання малолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 13.09.2024 року і до повноліття дитини.
Стягнуто зі ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 кошти на її утримання в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 13.09.2024 року і до досягнення сином ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , трирічного віку.
Згідно з довідкою форми ОК-5 позивач має такий дохід: у 2023 році загальний розмір доходу становив 181 968,68 грн, у 2024 році – 283 695,05 грн; у 2025 році – 397 458,67 грн.
З результатів пошуку виконавчих проваджень в АСВП щодо ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вбачається, що за обома судовими рішеннями Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 26.01.2024 у цивільній справі № 336/12310/23 та від 07.11.2024 у цивільній справі № 336/9201/24 відкриті виконавчі провадження.
Крім того, у січні 2026 року ОСОБА_1 подав до суду позов до ОСОБА_4 про зменшення розміру аліментів на малолітню дитину та її матір, що стягуються за рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 07.11.2024 у цивільній справі № 336/9201/24. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 26 січня 2026 року справу направлено за підсудністю до Олександрійського районного суду м. Запоріжжя. На даний час рішення у справі не ухвалено.
Перевіряючи доводи апеляційної скарги, апеляційний суд виходить з такого.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).
Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
У ч. 1 ст. 3 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція 1989 року) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Відповідно до змісту ст. 18 Конвенції 1989 року батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Частинами 1 та 2 ст. 27 Конвенції 1989 року встановлено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України», Заява № 31111/04, § 54).
У відповідності до ч. 4 ст. 10 ЦПК України практика ЄСПЛ застосовується апеляційним судом як джерело права.
Частиною 2 ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України встановлено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.
Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України (ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства»).
Згідно положень ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 2 ст. 181 СК України за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. А згідно з частиною 3 вказаної статті за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Частиною 1 ст. 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.
Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Положеннями ч. 1 ст. 75 СК України передбачено, що дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного.
Відповідно до ч.ч. 2, 4 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.
Право дружини на утримання у разі проживання з нею дитини, є особливим видом права подружжя на утримання. Його особливість полягає у строковості дії, незалежності надання утримання від доходу дружини та наявністю лише однієї підстави, яка унеможливлює надання такого утримання, неможливості чоловіка надавати таке утримання.
Відповідно до ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось з них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Дана норма містить підстави для коригування аліментів шляхом зміни розміру аліментів у бік зменшення або збільшення. Аліментні правовідносини існують тривалий час. Тому матеріальний або сімейний стан особи, яка одержує аліменти, а також того, хто їх сплачує, протягом цього часу може істотно змінитися як убік погіршення, так і у бік покращення.
У п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.
У постанові Верховного Суду від 09.09.2021 року у справі № 554/3355/20 (провадження № 61-7397св21) зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.
Аналізуючи зміст ст.ст. 181, 192 СК України, можна дійти висновку, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.
Так, Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду.
Уст. 192 СК України наведено перелік обставин, за яких суд може винести рішення, зокрема, про збільшення/зменшення розміру аліментів. Такими обставинами є: зміна матеріального стану, зміна сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я як особи, з якої стягуються аліменти, так і особи, на чию користь вони стягуються, та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Тому, виходячи з вимог чинного законодавства, вказані обставини повинні бути суттєвими і відігравати значну роль у житті заявника, платника аліментів та доведеними при розгляді спору про зменшення або збільшення розміру аліментів, встановлених рішенням суду.
Із зазначених норм закону також випливає, що зміна розміру аліментів, визначеного рішенням суду, є правом суду, а не його обов`язком, та може бути застосовано при наявності відповідних обставин для цього.
З аналізу зазначених правових норм вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів.
При цьому, суд, з урахування встановлених обставин і сукупності належних та допустимих доказів, при наявності підстав щодо неможливості сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі, може вирішити питання щодо зменшення розміру аліментів.
Згідно ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження» загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати у разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків.
Крім того, положеннями ч.ч. 2, 3 ст. 26 Закону України «Про оплату праці» встановлено, що при кожній виплаті заробітної плати загальний розмір усіх відрахувань не може перевищувати двадцяти відсотків, а у випадках, передбачених законодавством, - п`ятдесяти відсотків заробітної плати, що належить до виплати працівникам. Обмеження, встановлені частиною другою цієї статті, не поширюються на відрахування із заробітної плати при відбуванні покарання у вигляді виправних робіт і при стягненні аліментів на неповнолітніх дітей. У цих випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків.
Аналогічні положення містяться і в ст. 128 КЗпП України.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.
У даному випадку, обґрунтовуючи необхідність зменшення розміру присуджених аліментів, позивач на підставу такого зменшення відповідно до ст. 192 СК України, посилається на те, що змінився його матеріальний та сімейний стан, він не в змозі платити аліменти на утримання двох дітей та двох матерів дітей в загальному розмірі 11/12 частки свого доходу (1/4+1/6+1/4+1/4=11/12), а тому потрібно зменшити розмір аліментів, які стягуються за рішенням суду.
Апеляційним судом установлено, що з позивача за вищевказаними судовими рішеннями стягуються аліменти в наступних розмірах:
- на утримання малолітньої ОСОБА_3 у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу) щомісяця;
- на утримання ОСОБА_2 у розмірі 1/6 частки з усіх видів заробітку (доходу) щомісяця;
- на утримання малолітнього ОСОБА_5 в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісячно;
- на утримання ОСОБА_6 в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісячно. 
Тобто, загальний розмір аліментів становить 11/12 від отриманого позивачем доходу.
Отже, сукупний розмір відрахувань із заробітку (доходу) позивача перевищує 70 відсотків, що не узгоджується з вимогам ч. 3 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження», ч. 3 ст. 26 Закону України «Про оплату праці» та ч. 3 ст. 128 КЗпП України.
За таких обставин, твердження скаржника про перевищення сукупного розміру аліментів, що він сплачує на утримання двох дітей та їх матерів, максимального розміру відрахувань з його заробітку (доходу) знайшли своє підтвердження.
Апеляційний суд повторює, що обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві, покладається законом рівною мірою на обох батьків і такий обов`язок є безумовним. Закон не передбачає будь-яких спеціальних умов для виникнення обов`язку батьків з утримання своїх дітей. 
Враховуючи зазначене вище, а також положення ст. 182 СК України і наявність підстав, визначених ч. 1 ст. 192 СК України, зміну сімейного та матеріального стану позивача, те, що розмір відрахувань із заробітку (доходу) не може перевищувати 70 відсотків, колегія суддів дійшла висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог та наявність правових підстав для часткового задоволення позову шляхом зменшення розміру аліментів, які стягуються з позивача на підставі рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 26.01.2024 року по цивільній справі № 336/12310/23, а саме, зменшення розміру аліментів, що стягнуті зі ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , з 1/4 частини до 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, але не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття; зменшення розміру аліментів, що стягнуті зі ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на її утримання з 1/6 частини до 1/8 частини з усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , трирічного віку, що буде справедливим балансом щодо захисту їх інтересів, відповідатиме встановленим судом обставинам справи, наданим доказам, вищенаведеним вимогам СК України, засадам розумності та справедливості. 
При визначенні саме такого розміру аліментів при їх зміні колегія суддів враховує, що ОСОБА_1 також подано позов до ОСОБА_4 про зменшення розміру аліментів на малолітню дитину та її матір, що стягуються за рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 07.11.2024 у цивільній справі № 336/9201/24, рішення у справі № 336/260/26 на теперішній час не ухвалено.
Крім того, колегія суддів наголошує, що згідно з роз`ясненнями пункту 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.
Отже, в новому розмірі аліменти стягуються з дня набрання рішенням законної сили, а не з дня подання позовної заяви, як просить позивач.
Враховуючи зазначене вище, а також положення ст. 182 СК України і наявність підстав, визначених ч. 1 ст. 192 СК України, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову шляхом зменшення розміру аліментів, які стягуються з позивача на підставі рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 26.01.2024 року по цивільній справі № 336/12310/23.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення.
При зазначених обставинах колегія суддів вважає, що рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 09 січня 2026 року підлягає скасуванню із ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог  ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,
У Х В А Л И В :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 09 січня 2026 року у цій справі скасувати і ухвалитипостанову наступного змісту.
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів задовольнити частково.
Зменшити розмір аліментів, що стягнуті рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 26 січня 2024 року зі ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з 1/4 частини до 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, але не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили до досягнення дитиною повноліття.
Зменшити розмір аліментів, що стягнуті рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 26 січня 2024 року зі ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , на її утримання з 1/6 частини до 1/8 частини з усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , трирічного віку.
В іншій частині позову відмовити.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.
Повне судове рішення складено 17 квітня 2026 року.

Головуючий Д.А. Трофимова

Судді: М.С. Гончар 

Е.А. Онищенко