ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
пр. Волі, 54а, м. Луцьк, 43010, тел./факс 72-41-10
E-mail: inbox@vl.arbitr.gov.ua Код ЄДРПОУ 03499885

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
РІШЕННЯ
 31 березня 2026 року 	Справа № 903/108/26	

Суддя Господарського суду Волинської області Вороняк А.С., за участі секретаря судового засідання Коритан Л.Ю., розглянувши справу
за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «ОК-РЕНТ»
відповідача: фізичної особи-підприємця Тетерука Василя Сергійовича
про стягнення 6078,54 грн,

за участю представників-учасників справи:
від позивача: Галайський Орест Вікторович, адвокат, ордер серії ВС№1436975 від 06.02.2026 (поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів); 
від відповідача: Ткачук О.В., адвокат, ордер серії АС№1175825 від 26.02.2026 (поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів).

Права та обов`язки учаснику судового процесу роз`яснені відповідно до ст.ст. 42, 46 ГПК України.
Відводу складу суду не заявлено.
Запис розгляду судової справи здійснюється за допомогою технічних засобів, а саме: підсистеми відеоконференцзв`язку ЄСІТС.

Суть спору: 06.02.2026 через систему «Електронний суд» Товариство з обмеженою відповідальністю «ОК-РЕНТ» звернулося до суду з позовом до фізичної особи-підприємця Тетерук Василя Сергійовича про стягнення 31378,54 грн, з них 25300 грн безпідставно збережених коштів, 95,65 грн 3% річних, 982,89 грн пені та 5000 грн збитків.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що на рахунок відповідача ними помилково перераховано 168800 грн за договором з перевезення вантажу на підставі заявки-договору від 19.12.2025, замість 14000 грн, що перевищує погоджену сторонами суму оплати на 154800 грн. У подальшому відповідач частково повернув 129500 грн, а 25300 грн залишаються неповернутими та на переконання позивача свідчить про отримання ним коштів без достатньої правової підстави. Також, через неповернення відповідачем безпідставно збережених коштів нараховують 95,65 грн 3% річних, 982,89 грн пені. Крім того, зазначають, що позивачу завдано збитків, оскільки, з причин відсутності коштів на їхньому рахунку у достатній сумі, товариство було позбавлене можливості виконати зобов`язання зі сплати авансового платежу до 23.12.2025 згідно договору поставки №01/12/25-2 від 01.12.2025, укладеного з ТОВ «ФТП ІНВЕСТ», за невиконання якого передбачено накладення штрафних санкцій у розмірі 5000,00 грн. 
Одночасно із позовною заявою Товариство з обмеженою відповідальністю «ОК-РЕНТ» подало заяву про забезпечення позову. При цьому, просили суд, вжити заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на наявні в ФОП Тетерука Василя Сергійовича кошти, що перебувають на розрахунковому рахунку відповідача НОМЕР_1 у АТ КБ «ПриватБанк» в межах ціни позову (31378,54 грн).
Ухвалою суду від 09.02.2026 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 04.04.2026. Запропоновано відповідачу подати суду в порядку статей 165, 178 Господарського процесуального кодексу України не пізніше п`ятнадцяти днів з дня вручення даної ухвали відзив на позов і всі документи, що підтверджують заперечення проти позову при їх наявності, одночасно копію відзиву надіслати позивачу, докази чого подати суду. Запропоновано позивачу подати суду: відповідь на відзив та наявні докази - в строк 5 днів з дня його отримання, з врахуванням вимог ст. ст. 166, 184 ГПК України, копію відповіді на відзив з додатками надіслати відповідачу, докази надіслання надати суду; відповідачу - заперечення на відповідь позивача, протягом 5-ти днів з дня отримання відповіді на відзив з доказами надіслання позивачу.
Ухвалою суду від 09.02.2026 заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «ОК-РЕНТ» про забезпечення позову задоволено. Постановлено накласти арешт на грошові кошти, в сумі 31378,54 грн, що належать фізичній особі-підприємцю Тетеруку Василю Сергійовичу та перебувають на розрахунковому рахунку НОМЕР_1 у АТ КБ «ПриватБанк».
16.02.2026 через відділ документального забезпечення та контролю суду (електронну пошту суду) від відповідача надійшов лист з додатками, який не скріплений електронним цифровим підписом, що підтверджується актом від 16.02.2026, складений уповноваженими працівниками відділу документального забезпечення та контролю суду.
Згідно ст. 7 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг", оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис".
Статтею 1 Закону України "Про електронний цифровий підпис" визначено, що електронний цифровий підпис це вид електронного підпису, отриманого за результатом криптографічного перетворення набору електронних даних, який додається до цього набору або логічно з ним поєднується і дає змогу підтвердити його цілісність та ідентифікувати підписувача. Електронний цифровий підпис накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.
Відповідно до ч. 2 ст. 4 вказаного Закону, електронний цифровий підпис використовується фізичними та юридичними особами суб`єктами електронного документообігу для ідентифікації підписувача та підтвердження цілісності даних в електронній формі.
Згідно ч. 8 ст. 42 ГПК України, якщо документи подаються учасниками справи до суду або надсилаються іншим учасникам справи в електронній формі, такі документи скріплюються електронним цифровим підписом учасника справи (його представника).
Згідно ч. 3 ст. 91 ГПК України учасники справи мають право подавати письмові докази у вигляді документів, на які накладено кваліфікований електронний підпис відповідно до вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги". Електронна копія письмового доказу не вважається електронним доказом.
В силу приписів ч. 2 ст. 170 ГПК України, письмові заява, клопотання чи заперечення підписуються заявником чи його представником.
Суд, встановивши, що письмову заяву (клопотання, заперечення) подано без додержання вимог частини першої або другої цієї статті, повертає її заявнику без розгляду (ч.4 ст. 170 ГПК України).
Враховуючи викладене, оскільки оригінал документу в паперовій формі до суду не надійшов, надісланий електронною поштою без електронного цифрового підпису лист не може вважатися офіційним, у зв`язку з чим суд постановив на місці останній повернути без розгляду.
17.02.2026 через систему "Електронний суд" надійшла заява від представника Товариства з обмеженою відповідальністю "ОК-РЕНТ" про проведення усіх судових засідань в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду в системі відеоконференцзв`язку ВКЗ.
Ухвалою суду від 19.02.2026 заяву представника Товариства з обмеженою відповідальністю "ОК-РЕНТ" про проведення судових засідань у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів в системі відеоконференцзв`язку ВКЗ задоволено. Постановлено подальші судові засідання за участю представника Товариства з обмеженою відповідальністю "ОК-РЕНТ" - адвоката Галайського Ореста Вікторовича по справі № 903/108/26 проводити в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів в системі відеоконференцзв`язку ВКЗ.
27.02.2026 через систему «Електронний суд» від відповідача надійшов відзив на позовну заяву. При цьому зазначає, що на виконання зобов`язань щодо повернення грошових коштів, які збереглися відповідачем без достатньої правової підстави, 13.02.2026 року ФОП Тетерук Василь Павлович перерахував на розрахунковий рахунок ТОВ «ОК-РЕНТ» 25300 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 3. ФОП Тетеруком Василем Павловичем вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача 95,65 грн 3% річних та 982,89 грн пені визнаються в повному обсязі, але на момент написання відзиву на позовну заяву, останній позбавлений можливості здійснити відповідний платіж на користь позивача, так як всі карткові рахунки станом на 26.02.2026 року відповідача заблоковані на підставі ухвали Господарського суду Волинської області від 09.02.2026 року у справі № 903/108/26. Вимоги позивача про стягнення з відповідача 5000 грн завданих збитків відповідач вважає необґрунтованими. Позивачем не доведено жодним належним, достовірним та допустимим доказом наявності причинного зв`язку між несвоєчасним поверненням зайво перерахованих позивачем на рахунок відповідача грошових коштів та невиконанням грошових зобов`язань ТОВ «ОК-РЕНТ» перед ТОВ «ФТП ІНВЕСТ» за договором поставки № 01/12/25-2 від 01.12.2025 року, в частині здійснення авансового платежу за товар у розмірі 1 201 347,70 гривень до 23 грудня 2025 року від дати отримання товару (п. 5.1 договору поставки № 01/12/25-2 від 01.12.2025 року), а відтак просить відмовити у задоволенні відповідної вимоги. Даний відзив з додатками долучений до матеріалів справи.
Крім того, до відзиву на позовну заяву відповідачем долучено клопотання про скасування заходів забезпечення позову. При цьому просить суд скасувати вжиті судом в ухвалі Господарського суду Волинської області від 09.02.2026 у даній справі заходи забезпечення позову, у вигляді накладення арешту на грошові кошти в сумі 31378,54 грн, що належать фізичній особі-підприємцю Тетеруку Василю Сергійовичу та перебувають на розрахунковому рахунку НОМЕР_1 у АТ КБ «ПриватБанк».
В обґрунтування зазначеного клопотання зазначає, що у зв`язку з тим, що відповідачем 13.02.2026 року перераховано на розрахунковий рахунок позивача 25300 грн, що підтверджується платіжною інструкцією №3, у застосуванні заходів забезпечення позову відпала необхідність, а продовження строку дії вжитих судом заходів забезпечення позову у вигляді арешту на рахунок відповідача, порушить рівність становища обох сторін, баланс їх інтересів та позбавить відповідача можливості здійснювати господарську діяльність.
03.03.2026 через систему «Електронний суд» від позивача надійшла відповідь на відзив на позовну заяву у якому зазначають, що з доводами відповідача в частині відмови у відшкодуванні збитків не погоджуються, вважають останні безпідставними та необґрунтованими. Зазначають, що саме з причин невчасного повернення коштів відповідачем, позивач був позбавлений можливості виконати свої зобов`язання вчасно, що призвело до застосування до останнього штрафної санкції в розмірі 5000 грн. Дана відповідь на відзив з додатками долучена до матеріалів справи.
04.03.2026 відповідач не прибув у судове засідання, хоча вчасно був повідомлений про час та місце розгляду справи, що підтверджується рекомендованим повідомлення про вручення поштового відправлення №R067098007668 (ухвалу суду від 09.02.2026 вручено відповідачу 13.02.2026).
У судовому засіданні 04.03.2026 представник позивача не заперечив щодо закриття провадження у справі в частині стягнення 25300 грн основного боргу. Щодо клопотання про скасування заходів забезпечення позову, вважає останнє передчасним та просив відмовити у його задоволенні.
Ухвалою суду від 04.03.2026 закрито провадження у справі №903/108/26 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОК-РЕНТ» до фізичної особи-підприємця Тетерука Василя Сергійовича в частині стягнення 25300 грн основного боргу (безпідставно збережених коштів), у зв`язку з відсутністю предмету спору. Клопотання фізичної особи-підприємця Тетерука Василя Сергійовича про скасування заходів забезпечення позову - задоволено частково. Постановлено скасувати вжиті ухвалою Господарського суду Волинської області від 09.02.2026 по справі №903/108/26 заходи забезпечення позову, в частині накладення арешту на грошові кошти в сумі 25300 грн, що належать фізичній особі-підприємцю Тетеруку Василю Сергійовичу та перебувають на розрахунковому рахунку НОМЕР_1 у АТ КБ «ПриватБанк». В іншій частині клопотання фізичної особи-підприємця Тетерука Василя Сергійовича - відмовлено. Повідомлено сторони про те, що розгляд справи по суті відбудеться 31.03.2026.
18.03.2026 через систему «Електронний суд» від позивача надійшла заява у якій просить суд вирішити питання про повернення ТОВ «ОК-РЕНТ» судового збору у розмірі 2145,89грн. у зв`язку з закриттям провадження у справі в частині стягнення 25300,00грн. основного боргу у зв`язку з відсутністю предмету спору.
19.03.2026 через систему "Електронний суд" надійшла заява від представника фізичної особи-підприємця Тетерука Василя Сергійовича про проведення судового засідання в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду в системі відеоконференцзв`язку ВКЗ.
Ухвалою суду від 20.03.2026 заяву представника фізичної особи-підприємця Тетерука Василя Сергійовича про проведення судового засідання у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів в системі відеоконференцзв`язку ВКЗ задоволено. Постановлено, що судове засідання по справі відбудеться 31.03.2026 в режимі відеоконференції з представником фізичної особи-підприємця Тетерука Василя Сергійовича - адвокатом Ткачуком Олександром Вікторовичем у приміщенні Господарського суду Волинської області за адресою: Волинська область, м. Луцьк, пр. Волі 54А, в залі судових засідань №208.
31.03.2026 суд на місці постановив повернути без розгляду лист відповідача від 16.02.206 (а.с.42) з огляду на таке.
Згідно акту про відсутність накладення кваліфікованого підпису на електронну форму листа від 16.02.2026, уповноваженими працівниками суду встановлено, що вказаний лист надісланий без накладення кваліфікованого електронного підпису.
Згідно ст.7 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг", оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис".
Статтею 1 Закону України "Про електронний цифровий підпис" визначено, що електронний цифровий підпис це вид електронного підпису, отриманого за результатом криптографічного перетворення набору електронних даних, який додається до цього набору або логічно з ним поєднується і дає змогу підтвердити його цілісність та ідентифікувати підписувача. Електронний цифровий підпис накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.
Відповідно до ч. 2 ст. 4 вказаного Закону, електронний цифровий підпис використовується фізичними та юридичними особами суб`єктами електронного документообігу для ідентифікації підписувача та підтвердження цілісності даних в електронній формі.
Згідно ч. 8 ст.42 Господарського процесуального кодексу України (далі- ГПК України), якщо документи подаються учасниками справи до суду або надсилаються іншим учасникам справи в електронній формі, такі документи скріплюються електронним цифровим підписом учасника справи (його представника).
Згідно ч. 3 ст. 91 ГПК України учасники справи мають право подавати письмові докази у вигляді документів, на які накладено кваліфікований електронний підпис відповідно до вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги". Електронна копія письмового доказу не вважається електронним доказом.
Відповідно до ч. 2 ст. 232 ГПК України, процедурні питання, пов`язані з рухом справи в суді першої інстанції, клопотання та заяви осіб, які беруть участь у справі, питання про відкладення розгляду справи, оголошення перерви, зупинення або закриття провадження у справі, залишення заяви без розгляду, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом, вирішуються судом шляхом постановлення ухвал.
В силу приписів ч.2 ст.170 ГПК України, письмові заява, клопотання чи заперечення підписуються заявником чи його представником.
Суд, встановивши, що письмову заяву (клопотання, заперечення) подано без додержання вимог частини першої або другої цієї статті, повертає її заявнику без розгляду (ч.4 ст. 170 ГПК України).
Враховуючи викладене, оскільки оригінал документу (листа) в паперовій формі до суду не надійшов, надісланий електронною поштою без електронного цифрового підпису лист не може вважатися офіційним, тому підлягає поверненню без розгляду.
31.03.2026 суд на місці постановив відмовити у задоволенні заяви позивача про повернення ТОВ «ОК-РЕНТ» судового збору у розмірі 2145,89 грн, з огляду на те, що позивачем сплачено мінімально встановлений судовий збір у розмірі 2662,40 грн за подання позовної заяви до суду, провадження у справі в іншій частині позовних вимог не закрито, суд продовжує їх розглядати. 
31.03.2026 у судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та просив суд задовольнити останні.
31.03.2026 у судовому засіданні представник відповідача визнав позовні вимоги в частині стягнення 95,65 грн 3% річних та 982,89 грн пені, в іншій частині щодо стягнення 5000 грн збитків просив суд відмовити у їх задоволенні.
Застосовуючи згідно з ч.1 ст.3 ГПК України, ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справи ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватися від дій, що зумовлюють затягування судового процесу та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" від 07.07.1989р.).
Згідно ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
В рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Папазова та інші проти України" (заяви №№ 32849/05, 20796/06, 14347/07 та 40760/07) від 15.03.2012р. (п.29) суд повторює, що розумність тривалості провадження повинна визначатися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також ступінь важливості предмета спору для заявника.
Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (§ 66, 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України"). Роль національних суддів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (§51 рішення Європейського суду з прав людини від 30.11.2006р. у справі "Красношапка проти України"). 
Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, 
установив:
ФОП Тетеруком В.С. (відповідач) було надано ТОВ «ОК-РЕНТ» (позивач) послуги перевезення вантажу автомобільним транспортом, що підтверджується заявкою на перевезення вантажу автомобільним транспортом від 19.12.2025 та актом виконаних робіт (послуг) №320 від 22.12.2025. Вартість послуг становила 14000,00 грн.
За результатами наданих послуг ФОП Тетеруком В.С. було виставлено рахунок №320 від 22.12.2025р. на оплату за транспортні послуги по перевезенню вантажу заявкою-договором від 19.12.2025р. на суму 14000,00грн.
22.12.2025 ТОВ «ОК-РЕНТ» було перераховано на рахунок ФОП Тетерука В.С. 168800 грн.
Судом встановлено, що сума коштів в розмірі 154800,00 грн(168800,00 - 14000,00 = 154800,00 грн) є надмірно сплаченими і були отримані відповідачем без достатньої правової підстави, за межами оплати транспортних послуг по перевезенню вантажу за заявкою-договором від 19.12.2025.
Позивачем було надіслано надіслано лист на повернення коштів вих.№23/12-25 від 23.12.2025.
У подальшому, надмірно сплачена сума коштів позивачем була частково повернута відповідачем платежами в сумі 85000,00грн. згідно платіжної інструкції №1 від 23.12.2025р. та в сумі 44500,00грн. згідно платіжної інструкції №2 від 27.12.2025. Разом 129500,00 грн.
Відповідач після звернення позивача до суду з даним позовом та після відкриття судом провадження у даній справі повернув решту помилково перерахованих позивачем коштів, а відтак ухвалою суду від 04.03.2026 закрив провадження у частині позовних вимог щодо стягнення 25300 грн безпідставно збережених коштів на підставі пункту 2 частини першої статті 231 ГПК України, у зв`язку з відсутністю предмету спору.
Разом з тим, на суму боргу 25300 грн позивачем додатково нараховано 95,65 грн 3% річних, 982,89 грн пені, а також 5000 грн збитків, які просить суд стягнути з відповідача.
Згідно ст. 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Відповідно до частини першої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. 
Судом встановлено, що 25300 грн є сумою безпідставно збережених коштів, які в процесі розгляду справи добровільно сплачені відповідачем.
Разом з тим, відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. 
Право кредитора вимагати сплату боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних, які не є штрафними санкціями, є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору (правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.06.2019 року у справі № 916/190/18, постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 05.07.2019 року у справі № 905/600/18 та постанові Верховного Суду від 03.10.2019 року у справі №905/587/18).
За змістом статей 625, 1212 ЦК України положення статті 625 ЦК України поширюють свою дію на всі види грошових зобов`язань, а тому в разі прострочення виконання зобов`язання, зокрема, щодо повернення безпідставно одержаних чи збережених грошей нараховуються 3 % річних від простроченої суми відповідно до частини другої статті 625 ЦК України (правова позиція викладена Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 10.04.2018 року у справі №910/10156/17). 
У постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 910/3831/22 від 07.02.2024 року, досліджуючи обставини щодо початку періоду прострочення з часу безпідставного набуття відповідачем грошових коштів, виснувала, що "нарахування інфляційних втрат та 3% річних на суму боргу відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми. Отже, передбачений частиною другою статті 625 ЦК України обов`язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми виникає виходячи з наявності самого факту прострочення, який у цій справі має місце з моменту безпідставного одержання відповідачем грошових коштів позивача".
Невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення (постанова Верховного Суду від 08.11.2019 у справі №127/15672/16-ц).
Суд, розглянувши позовні вимоги щодо стягнення 3% річних в сумі 95,65 грн. за період з 23.12.2025 по 06.02.2026, здійснивши перевірку розрахунку позивача, вважає що останні підставні та підлягають до задоволення.
Також позивачем заявлено до стягнення з відповідача 982,89 грн пені за період з 23.12.2025 по 06.02.2026.
Згідно ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Відповідно до статей 1 і 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань», платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.
Згідно ст.4 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", пеня за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань або за затримку грошових надходжень на рахунок клієнта банку - одержувача грошових коштів, яку нараховано та не сплачено на день набрання чинності цим Законом, розмір її не повинен перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховувалась пеня.
Отже, підставами для нарахування пені є, по-перше, прострочення у виконанні грошового зобов`язання, яке допустив боржник, по-друге встановлення конкретного розміру відповідної санкції договором або чинним законодавством.
Згідно статтей 1 та 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.
Водночас, суд встановив, що між сторонами (позивачем та відповідачем) не була передбачена така міра відповідальності як пеня за безпідставне не повернення одержаних відповідачем грошових коштів позивача. 
Розмір пені за порушення грошових зобов`язань встановлюється в договорі за згодою сторін. У тому випадку, коли правочин не містить в собі умов щодо розміру та бази нарахування пені, або містить умову про те, що пеня нараховується відповідно до чинного законодавства, сума пені може бути стягнута лише в разі, якщо обов`язок та умови її сплати визначено певним законодавчим актом.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.12.2019 у справі № 904/4156/18.
Між тим, суд зазначає, що у даному випадку (нарахування та сплата пені на суму безпідставно набутих коштів) не є обов`язком визначеним законодавчим актом, а встановлюється в договорі за згодою сторін.
За наведених обставин, суд дійшов висновку про відсутність підстав для застосування такої міри відповідальності як договірна санкція за відсутності конкретно визначеного її розміру в договорі (заявці) та законі, а відтак відмовляє у задоволенні позовної вимоги про стягнення 982,89 грн пені за період з 23.12.2025 по 06.02.2026 через безпідставність.
Згідно ч.ч.4,5 ст. 191 ГПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд не приймає відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем у справі, в якій особу представляє її законний представник, якщо його дії суперечать інтересам особи, яку він представляє.
Судом не приймається визнання позову в цій частині представником відовідача, оскільки його визнання позову в частині стягнення пені не відповідають Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань», а його дії суперечать інтересам особи, яку він представляє.
Крім того, позивач зазначає, що невчасне повернення безпідставно отриманих коштів призвело до завдання збитків останньому в розмірі 5000 грн.
За правилом частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди (пункт 8 частини другої статті 16 ЦК України).
Підставою для відшкодування збитків відповідно до пункту 1 статті 611 ЦК України є порушення зобов`язання.
Протиправною вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи (така поведінка особи може виявлятися у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці - діях або бездіяльності). Під збитками розуміється матеріальна шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права, та (або) при зменшенні немайнового блага тощо. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою та заподіяними збитками виражається в тому, що протиправні дії заподіювача є причиною, а збитки є наслідком такої протиправної поведінки. Вина заподіювача збитків є суб`єктивним елементом відповідальності і полягає в психічному ставленні особи до вчинення нею протиправного діяння і проявляється у вигляді умислу або необережності.
Важливим елементом доказування наявності збитків є встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками потерпілої сторони. Слід довести, що порушення боржником зобов`язання є причиною, а збитки, які завдано особі, - об`єктивним наслідком такого порушення. Протиправна дія чи бездіяльність заподіювача тільки тоді є причиною збитків, коли вона прямо (безпосередньо) пов`язана зі збитками, та є невідворотнім наслідком порушення відповідачем взятих на себе зобов`язань. Непрямий (опосередкований) зв`язок між протиправною поведінкою і збитками означає лише, що поведінка оцінюється за межами конкретного випадку, і, відповідно, за межами юридично значимого зв`язку.
Відсутність хоча б одного із вище перелічених елементів, утворюючих склад цивільного правопорушення, звільняє боржника від відповідальності за порушення у сфері господарської діяльності, оскільки його поведінка не може бути кваліфікована як правопорушення.
Враховуючи положення статті 74 ГПК України саме на позивача покладається обов`язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяними збитками. При цьому важливим елементом доказування наявності збитків є встановлення безпосереднього причинно-наслідкового зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та збитками потерпілої сторони. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які завдано особі - наслідком такої протиправної поведінки. Натомість відповідачу потрібно довести відсутність його вини у завданні збитків позивачу.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 07.06.2023 у справі №916/334/22, від 20.10.2020 у справі №910/17533/19, від 21.04.2020 у справі №904/3189/19, від 10.12.2018 у справі №902/320/17.
Відтак, вирішуючи спори про стягнення заподіяних збитків, суд повинен з`ясувати правові підстави покладення на винну особу зазначеної майнової відповідальності. Позивач повинен довести факт заподіяння йому збитків та їх розмір. При визначенні розміру збитків, заподіяних порушенням господарських договорів, береться до уваги вид (склад) збитків та наслідки порушення зобов`язань.
Відшкодування збитків - це відновлення майнового стану учасника правовідносин за рахунок іншого суб`єкта - правопорушника. Водночас потерпіла особа має довести наявність та розмір збитків.
Відповідно до положень частин першої, другої та третьої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.
Отже, відшкодування збитків є однією з форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною 1 цієї статті визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.
Згідно з частинами 1, 2 статті 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.
Статтею 623 ЦК України, яка регулює відносини відшкодування збитків, завданих порушенням зобов`язання, що виникає з договору, передбачено, що боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов`язання, доказується кредитором. Збитки визначаються з урахуванням ринкових цін, що існували на день добровільного задоволення боржником вимоги кредитора у місці, де зобов`язання має бути виконане, а якщо вимога не була задоволена добровільно, - у день пред`явлення позову, якщо інше не встановлено договором або законом. Суд може задовольнити вимогу про відшкодування збитків, беручи до уваги ринкові ціни, що існували на день ухвалення рішення. При визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання.
Частиною першою статті 1166 ЦК України унормовано, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Отже збитки - це об`єктивне зменшення будь-яких майнових благ сторони, що обмежує його інтереси як учасника певних господарських відносин і проявляється у витратах, зроблених кредитором, втраті або пошкодженні майна, а також у не одержаних кредитором доходах, які б він одержав, якби зобов`язання було виконано боржником.
А відповідальність у вигляді відшкодування збитків може бути покладено на особу за наявності в її діях складу цивільного правопорушення. На позивача покладається обов`язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв`язок між такою поведінкою із заподіяними збитками. В свою чергу, відповідач повинен довести, що в його діях відсутня вина у заподіянні збитків.
Реальні збитки - це втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також втрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.
У постанові від 28.07.2022 у справі № 911/51/21 (предмет позову - відшкодування реальних збитків, завданих порушенням договірного зобов`язання) Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду виснував про те, що для застосування такої міри відповідальності як стягнення збитків за порушення договірних зобов`язань, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправна поведінка, збитки, причинний зв`язок між протиправною поведінкою боржника та збитками кредитора, вина боржника. Відсутність хоча б одного із вказаних елементів, що утворюють склад правопорушення, не дає підстави кваліфікувати поведінку боржника як правопорушення та, відповідно, не може бути підставою застосування відповідальності за порушення у сфері господарської діяльності. Важливим елементом доказування наявності збитків є встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та збитками потерпілої сторони. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою і збитками є обов`язковою умовою відповідальності. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які завдані особі, - наслідком такої протиправної поведінки. Протиправна поведінка особи тільки тоді є причиною збитків, коли вона прямо (безпосередньо) пов`язана зі збитками. Непрямий (опосередкований) зв`язок між протиправною поведінкою і збитками означає лише, що поведінка оцінюється за межами конкретного випадку, і, відповідно, за межами юридично значимого зв`язку. При цьому на позивача покладається обов`язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяними збитками. Натомість вина боржника у порушенні зобов`язання презюмується та не підлягає доведенню кредитором, тобто саме відповідач повинен довести, що в його діях відсутня вина у заподіянні збитків.
Схожі за змістом правові висновки наведено в постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 06.06.2023 у справі №911/682/21 (пункт 8.51), від 25.01.2024 у справі №910/899/23 (пункти 61- 69), від 25.10.2024 у справі № 915/546/21 (пункти 89- 91, 96, 100) і від 14.11.2024 у справі № 910/17582/23 (пункти 78- 82) зі спорів про відшкодування реальних збитків, завданих порушенням договірного зобов`язання.
Отже, заявляючи до стягнення реальних збитки, позивач повинен, окрім наявності всіх чотирьох елементів, чітко визначити у чому вони (збитки) полягають у розмінні статті 22 ЦК України.
Позивач, як на підставу для стягнення збитків зазначає, що невчасне повернення безпідставно отриманих коштів призвело до завдання збитків товариству у розмірі 5000 грн, оскільки, з причин відсутності коштів на рахунку у достатній кількості, товариство було позбавлене можливості виконати зобов`язання перед своїми контрагентами. Зокрема, зобов`язання здійснити авансовий платіж до 23.12.2025 згідно договору поставки №01/12/25-2 від 01.12.2025 укладеного з ТОВ «ФТП ІНВЕСТ», за невиконання якого передбачено накладення штрафних санкцій у розмірі 5000 грн.
При цьому, до матеріалів справи долучає виписки по рахунку позивача(а.с.79), з яких на його переконання вбачається обставина, що у випадку повернення безпідставно набутих коштів відповідачем, позивач виконав би свої зобов`язання перед ТОВ «ФТП ІНВЕСТ» вчасно (без застосування до позивача штрафної санкції у розмірі 5000 грн).
Проте, судом встановлено, що з долученої виписки з рахунку відповідача станом на 23.12.2025 залишок коштів становив 1071347,70 грн.
Враховуючи суму залишку коштів 1071347,70 грн та наявний станом на 23.12.2025 борг відповідача 69800 грн(25300 грн + оплата в розмірі 44500 грн, яка станом на 23.12.2025, як стверджує позивач не була їм зарахованою), у позивача на заначеному рахунку не було залишку коштів в сумі 60200 грн для оплати, тому твердження позивача в цій частині судом відхиляються через необгрунтованість. 
Суд зазначає, що за змістом вищенаведених положень ЦК України відшкодування шкоди (збитків) є заходом відповідальності, зокрема, за завдану шкоду майну чи майновим інтересам. Тлумачення наведених норм права дає підстави для висновку, що відшкодування збитків є видом цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправна поведінка контрагента; факт завдання збитків; розмір збитків; причинний зв`язок; вина.
За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. Отже, відшкодування збитків може бути покладено на відповідача лише за наявності передбачених законом умов, сукупність яких створює склад правопорушення, яке є підставою для цивільно-правової відповідальності.
Суд дослідивши наявні у матеріалах справи докази, встановив, що позивачем не доведено наявності причинного зв`язку між несвоєчасним поверненням зайво перерахованих позивачем на рахунок відповідача грошових коштів та невиконанням грошових зобов`язань ТОВ «ОК-РЕНТ» перед ТОВ «ФТП ІНВЕСТ» за договором поставки № 01/12/25-2 від 01.12.2025 року, в частині здійснення авансового платежу за товар у розмірі 1201347,70 гривень до 23 грудня 2025 року від дати отримання товару (п. 5.1. договору поставки № 01/12/25-2 від 01.12.2025 року).
Отже, позивачем не доведено належними та допустимими доказами наявності складу цивільного (господарського) правопорушення, як необхідної умови застосування такої міри відповідальності, як стягнення 5000 грн збитків у вигляді реальних збитків, а відтак суд дійшов висновку, що підстави для задоволення відповідної позовної вимоги відсутні.
В силу положень ст. ст. 73 ГПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Частиною 1, 3 ст. 74 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Відповідно до ч.1 ст. 77 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Відповідно до ст.86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказі.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Частинами 1, 2, 3 ст. 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).
Беручи до уваги наявні в матеріалах справи докази, господарський суд, оцінюючи за своїм переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному й об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме з відповідача на користь позивача слід стягнути 95,65 грн 3% річних. У задоволені позовних вимог про стягнення 982,89 грн пені та 5000 грн збитків суд відмовляє через безпідставність та необгрунтованість.
Як вже зазначив суд вище, ухвалою від 04.04.2026 зокрема, постановлено скасувати вжиті ухвалою Господарського суду Волинської області від 09.02.2026 по справі №903/108/26 заходи забезпечення позову, в частині накладення арешту на грошові кошти в сумі 25300 грн, що належать фізичній особі-підприємцю Тетеруку Василю Сергійовичу та перебувають на розрахунковому рахунку НОМЕР_1 у АТ КБ «ПриватБанк».
Разом з тим, заходи в решті частини судом скасовано не було. 
У відповідності до ч.ч.1, 9 ст. 145 ГПК України, суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи, у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову, суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову.
Суд з власної ініціативи, враховуючи результат розгляду справи, з метою недопущення обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача, дійшов висновку про скасування заходів забезпечення позову, вжитих ухвалою суду від 09.02.2026 щодо накладення арешту на грошові кошти, що належать фізичній особі-підприємцю Тетеруку Василю Сергійовичу та перебувають на розрахунковому рахунку НОМЕР_1 у АТ КБ «ПриватБанк». 
Враховуючи приписи щодо покладення судового збору на учасників судового процесу в залежності від результату вирішення спору, передбачені ст.129 ГПК України з відповідача за на користь позивача належить стягнути 62,84 грн (95,65*3993,60/6078,54) судового збору. Решту судового збору суд залишає за позивачем.
Керуючись ст. ст. ст. 73, 74, 77, 86, 145, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-
вирішив:
1. Позов задовольнити частково.
2. Стягнути з фізичної особи-підприємця Тетерука Василя Сергійовича ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОК-РЕНТ» (79071, Львівська обл., місто Львів, вул. Щирецька, будинок 30, код ЄДРПОУ 45089424) 95,65 грн (дев`яносто п`ять гривень 65 коп.) 3% річних, а також 62,84 грн (шістдесят дві гривні 84 коп.) витрат зі сплати судового збору
3. В іншій частині позовних вимог - відмовити.
4. Скасувати вжиті ухвалою Господарського суду Волинської області від 09.02.2026 по справі №903/108/26 заходи забезпечення позову, про накладення арешту на грошові кошти, що належать фізичній особі-підприємцю Тетеруку Василю Сергійовичу ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) та перебувають на розрахунковому рахунку НОМЕР_1 у АТ КБ «ПриватБанк».

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України).
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення до Північно-західного апеляційного господарського суду.
Повний текст рішення складено 07.04.2026

Суддя А. С. Вороняк