П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 120/13243/25 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Жданкіна Наталія Володимирівна 
Суддя-доповідач - Моніч Б.С. 
18 березня 2026 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Моніча Б.С. 
суддів: Білої Л.М.  Гонтарука В. М. , 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 04 грудня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Вінницькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
І. ІСТОРІЯ СПРАВИ, КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ
ОСОБА_1 звернувся до Вінницького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Національної поліції у Вінницькій області про визнання дій протиправними щодо недотримання норм ст. 19 Закону України "Про звернення громадян" в частині об`єктивної та всебічної перевірки фактів під час розгляду його скарги та зобов`язання вчинити відповідні дії.
Позовні вимоги мотивовані протиправністю дій відповідача щодо порушення терміну розгляду його скарги від 30.06.2025 (вх. №О-5290/ез), а також щодо недотримання відповідачем норм ст. 19 Закону України "Про звернення громадян" в частині об`єктивної та всебічної перевірки фактів під час розгляду його скарги від 30.06.2025 (вх. №О-5290/ез), не розгляду цього звернення по суті, не вирішення поставлених у зверненні питань та необґрунтованої відмови в задоволенні зазначених у зверненні прохань.

ІІ. ЗМІСТ РІШЕНННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ
Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 04.12.2025 в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

ІІІ. ОБСТАВИНИ СПРАВИ
30.06.2025 ОСОБА_1 надіслав на електронну адресу Жмеринського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області (далі – Жмеринський РВП) скаргу, яку зареєстрували цього ж дня за вхідним номером О-5290/ез. Для належного розгляду зазначеної вище скарги Жмеринський РВП надіслав її до Головного управління Національної поліції у Вінницькій області.
Відповідач у відзиві на позовну заяву зазначив, що скарга ОСОБА_1 надійшла до територіального підрозділу ГУ НП у Вінницькій області 30.06.2025. Того ж дня, за твердженнями відповідача, позивачу було повідомлено, що його скарга від 30.06.2025 належним чином зареєстрована в системі електронного документообігу за №О-5290/ез та в ІКС ІПНП Жмеринського РВП №9160 від 30.06.2025.
У скарзі від 30.06.2025 (вх. №О-5290/ез) позивач просив призначити службове розслідування відносно керівників органу досудового розслідування, органу дізнання та інших посадових осіб відділення поліції №1 Жмеринського районного відділу поліції ГУНП у Вінницькій області (далі – ВП №1 Жмеринського РВП), які неодноразово порушили норми ст. 214 КПК України в частині призначення слідчих і дізнавачів для розгляну дев`яти заяв Позивача, не вносили в Єдиний реєстр досудових розслідувань (далі – ЄРДР) відомості про кримінальні правопорушення та просив застосувати до винних дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення з посад.
Крім того, позивач у скарзі надав відповідачу вказівку про те, що службове розслідування необхідно проводити на підставі п. 11 ч. 2 розділу ІІ Порядку проведення службових розслідувань у Національній поліції України (приховування від обліку повідомлень про кримінальні правопорушення, які не були зафіксовані у встановленому законодавством України порядку (не внесені в ЄРДР на протязі 24 годин)).
Листом від 28.07.2025 за №225911-25 відповідач 30.07.2025 повідомив позивача, що за результатами проведеної перевірки не встановлено підстав для проведення службового розслідування.
Вважаючи, що відповідач неналежним чином здійснив розгляд його скарги від 30.06.2025 на дії керівників органу досудового розслідування, органу дізнання та інших посадових осіб ВП №1 Жмеринського РВП, позивач звернувся до суду з даним позовом.

IV. ОЦІНКА СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ
Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що скарга ОСОБА_1 від 30.06.2025 була розглянута відповідно до вимог діючого законодавства, на його звернення надавалися відповіді у передбачені законодавством строки, у зв`язку з чим під час перевірки не встановлено фактичних даних, які би вказували на допущення працівниками поліції порушень діючого законодавства та службової дисципліни.
Змістовне наповнення листа ГУ НП у Вінницькій області від 28.07.2025 за №225911-25, сформованого за результатами розгляду поданої позивачем скарги, вказує на те, що відповідачем повно та всебічно розглянуто звернення ОСОБА_1 від 30.06.2025, з дотриманням вимог чинного законодавства та обґрунтовано повторно повідомлено про те, що підстав для проведення службового розслідування не встановлено.

V. ДОВОДИ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, позивач, посилаючись на норми матеріального та процесуального права, оскаржив його в апеляційному порядку з вимогою скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити.
В обґрунтування апеляційної скарги позивач зазначив, що суд мав би з`ясувати чи об`єктивно, всебічно і ретельно перевірялася скарга позивача від 30 червня 2025 року №О-5290/ез. Натомість суд задовольнився лише констатацією факту про нібито повний та всебічний розгляд скарги позивача, що призвело до невідповідності висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи.
Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому вказав на правильність висновків суду першої інстанції, тому просив відмовити в її задоволенні.

VI. ОЦІНКА АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ
Апеляційний суд, перевіривши доводи апеляційної скарги, виходячи з меж апеляційного перегляду, визначених ст. 308 КАС України, а також надаючи оцінку правильності застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права у спірних правовідносинах, виходить з наступного.
Відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 40 Конституції України визначено, що усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.
Питання практичної реалізації громадянами України наданого їм Конституцією України права вносити в органи державної влади, об`єднання громадян відповідно до їх статуту пропозиції про поліпшення їх діяльності, викривати недоліки в роботі, оскаржувати дії посадових осіб, державних і громадських органів регулюються Законом України «Про звернення громадян» від 02.10.1996 №393/96 (далі - Закон №393/96).
Згідно з ч.1 ст.1 Закону №393/96 громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.
Статтею 3 Закону №393/96 визначено, що під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги.
Пропозиція (зауваження) - звернення громадян, де висловлюються порада, рекомендація щодо діяльності органів державної влади і місцевого самоврядування, депутатів усіх рівнів, посадових осіб, а також висловлюються думки щодо врегулювання суспільних відносин та умов життя громадян, вдосконалення правової основи державного і громадського життя, соціально-культурної та інших сфер діяльності держави і суспільства.
Заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо.
Скарга - звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об`єднань громадян, посадових осіб.
Згідно із положеннями частин 1, 6, 7 статті 5 Закону № 393/96 звернення адресуються органам державної влади і органам місцевого самоврядування, підприємствам, установам, організаціям незалежно від форми власності, об`єднанням громадян або посадовим особам, до повноважень яких належить вирішення порушених у зверненнях питань.
Письмове звернення надсилається поштою або передається громадянином до відповідного органу, установи особисто чи через уповноважену ним особу, повноваження якої оформлені відповідно до законодавства. Письмове звернення також може бути надіслане з використанням мережі Інтернет, засобів електронного зв`язку (електронне звернення).
У зверненні має бути зазначено прізвище, ім`я, по батькові, місце проживання громадянина, викладено суть порушеного питання, зауваження, пропозиції, заяви чи скарги, прохання чи вимоги. Письмове звернення повинно бути підписано заявником (заявниками) із зазначенням дати. В електронному зверненні також має бути зазначено електронну поштову адресу, на яку заявнику може бути надіслано відповідь, або відомості про інші засоби зв`язку з ним. Застосування електронного цифрового підпису при надсиланні електронного звернення не вимагається.
Відповідно до частини 1 статті 7 Закону № 393/96 звернення, оформлені належним чином і подані у встановленому порядку, підлягають обов`язковому прийняттю та розгляду.
Згідно з частиною 3 статті 7 Закону № 393/96 якщо питання, порушені в одержаному органом державної влади, місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, об`єднаннями громадян або посадовими особами зверненні, не входять до їх повноважень, воно в термін не більше п`яти днів пересилається ними за належністю відповідному органу чи посадовій особі, про що повідомляється громадянину, який подав звернення. У разі якщо звернення не містить даних, необхідних для прийняття обґрунтованого рішення органом чи посадовою особою, воно в той же термін повертається громадянину з відповідними роз`ясненнями.
Статтею 16 Закону № 393/96 визначено, що скарга на дії чи рішення органу державної влади, органу місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, об`єднання громадян, медіа, посадової особи подається у порядку підлеглості вищому органу або посадовій особі, що не позбавляє громадянина права звернутися до суду відповідно до чинного законодавства, а в разі відсутності такого органу або незгоди громадянина з прийнятим за скаргою рішенням - безпосередньо до суду.
До скарги додаються наявні у громадянина рішення або копії рішень, які приймалися за його зверненням раніше, а також інші документи, необхідні для розгляду скарги, які після її розгляду повертаються громадянину.
Згідно із статтею 19 Закону № 393/96 органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов`язані:
об`єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги;
у разі прийняття рішення про обмеження доступу громадянина до відповідної інформації при розгляді заяви чи скарги скласти про це мотивовану постанову;
на прохання громадянина запрошувати його на засідання відповідного органу, що розглядає його заяву чи скаргу;
скасовувати або змінювати оскаржувані рішення у випадках, передбачених законодавством України, якщо вони не відповідають законуабо іншим нормативним актам, невідкладно вживати заходів до припинення неправомірних дій, виявляти, усувати причини та умови, які сприяли порушенням;
забезпечувати поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв`язку з заявою чи скаргою рішень;
письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення;
вживати заходів щодо відшкодування у встановленому законом порядку матеріальних збитків, якщо їх було завдано громадянину в результаті ущемлення його прав чи законних інтересів, вирішувати питання про відповідальність осіб, з вини яких було допущено порушення, а також на прохання громадянина не пізніш як у місячний термін довести прийняте рішення до відома органу місцевого
самоврядування, трудового колективу чи об`єднання громадян за місцем проживання громадянина;
у разі визнання заяви чи скарги необґрунтованою роз`яснити порядок оскарження прийнятого за нею рішення;
не допускати безпідставної передачі розгляду заяв чи скарг іншим органам;
особисто організовувати та перевіряти стан розгляду заяв чи скарг громадян, вживати заходів до усунення причин, що їх породжують, систематично аналізувати та інформувати населення про хід цієї роботи.
Відповідно до частини 1 статті 20 Закону № 393/96 звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів.
З аналізу положень Закону №393/96 слідує, що в разі надходження до державного органу звернення суб`єкт владних повноважень повинен об`єктивно, всебічно і вчасно перевірити викладені в ньому обставини, за результатом проведеної перевірки прийняти відповідне рішення, яке забезпечить поновлення порушених прав заявника, та письмово повідомити громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення.
При цьому, положення частини 1 статті 20 Закону № 393/96 дають підстави виснувати, що законодавцем визначено декілька обмежувальних термінів розгляду звернень, які залежать від характеру звернення та можливості у такі строки об`єктивно, всебічно і вчасно здійснити перевірку викладених в ньому обставини. Зокрема, у разі коли звернення не потребує додаткового вивчення, таке розглядується невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання.
Поряд із цим, у загальному, звернення повинно бути розглянуто і вирішено у термін не більше одного місяця від дня їх надходження.
Отже, питання який саме строк застосовується (15 днів чи 30), залежить від суті висвітленого у зверненні питання та вирішується суб`єктом владних повноважень, який безпосередньо розглядає звернення.
Порядок приймання, реєстрації, розгляду звернень громадян, контролю за виконанням доручень за результатами розгляду звернень громадян та дотриманням строків їх розгляду, основні вимоги до організації проведення особистого прийому громадян і ведення діловодства за зверненнями громадян врегульований Порядком розгляду звернень та організації проведення особистого прийому громадян в органах та підрозділах Національної поліції України, затвердженим наказом Міністерства внутрішніх справ України від 15.11.2017 № 930 (далі - Порядок № 930).
Згідно з п. 5 розділу І Порядку №930 громадяни України мають право звернутися до органів (підрозділів) поліції, їх керівників із зауваженнями, скаргами та пропозиціями з питань, пов`язаних з діяльністю Національної поліції України, підприємств, установ та організацій, що належать до сфери її управління, із заявами або клопотаннями про реалізацію своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів, а також зі скаргами про їх порушення.
Положеннями п. 1 розділу ІІ Порядку №930 визначено, що звернення громадян, що надійшли до органів (підрозділів) поліції з використанням засобів поштового зв`язку, мережі Інтернет, електронного зв`язку (електронні звернення), через контактні центри державної установи "Урядовий контактний центр" та телефонну "гарячу лінію" Національної поліції України, приймаються, попередньо розглядаються та централізовано реєструються службою діловодства органу (підрозділу) поліції в день їх надходження, а ті, що надійшли в неробочий день і час, - наступного після нього робочого дня в журналі реєстрації звернень громадян (додаток 1) або на реєстраційно-контрольних картках (далі РКК) (додаток 2), придатних для обробки персональними комп`ютерами.
У відповідності з п.п. 1-3, 5, 6 розділу IV Порядку №930 керівники органів (підрозділів) поліції та їх заступники під час розгляду звернень громадян вивчають суть порушених у них питань, у разі потреби вимагають у виконавців матеріали попередніх перевірок за цими зверненнями, направляють працівників органів (підрозділів) поліції на місця для перевірки викладених у зверненнях фактів та вживають інших заходів для об`єктивного вирішення порушених авторами звернень питань.
Безпосередні виконавці під час здійснення перевірок за зверненнями громадян у разі необхідності та за наявності можливості спілкуються з їхніми авторами, з`ясовують усі порушені питання, уживають заходів щодо захисту конституційних прав громадян у межах компетенції відповідно до законодавства України.
Рішення, які приймаються за зверненнями, повинні бути мотивованими та ґрунтуватися на законодавстві України.
Звернення вважаються вирішеними, якщо розглянуто всі порушені в них питання, ужито необхідних заходів і заявникам надано ґрунтовні та вичерпні відповіді.
Звернення розглядаються і вирішуються в термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, що не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник органу або підрозділу поліції або його заступники встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляють особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів. Якщо останній день терміну розгляду звернення припадає на вихідний, святковий день, останнім днем терміну вважається перший після нього робочий день.
Відповідь за результатами розгляду звернення в обов`язковому порядку надає орган (підрозділ) поліції, який його отримав або до компетенції якого належить вирішення порушених у зверненні питань, та підписує керівництво цього органу (пункт 13 розділу IV Порядку № 930). 
Оцінюючи доводи апеляційної скарги про те, що відповідачем не забезпечено об`єктивного, всебічного та повного розгляду скарги від 30.06.2025, колегія суддів виходить з такого.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, скарга позивача надійшла до відповідача 30.06.2025 та була зареєстрована в установленому порядку.
Листом від 28.07.2025 №225911-25, отриманим позивачем 30.07.2025, відповідач повідомив про результати її розгляду, зазначивши про відсутність підстав для проведення службового розслідування, а також надав правове обґрунтування такого висновку.
З огляду на наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідачем дотримано вимог частини 1 статті 20 Закону № 393/96 та пункту 6 розділу IV Порядку № 930 щодо строків розгляду звернення, оскільки відповідь надано у межах встановленого законом місячного строку.
Щодо доводів апелянта про формальний характер розгляду його скарги, колегія суддів зазначає, що сам по собі факт незгоди позивача з результатами розгляду звернення не свідчить про порушення відповідачем вимог статті 19 Закону № 393/96.
З матеріалів справи вбачається, що відповідачем надано відповідь, яка містить мотиви прийнятого рішення, посилання на норми законодавства, а також висновки щодо відсутності підстав для проведення службового розслідування. Доказів того, що під час розгляду скарги відповідачем не було перевірено викладені у ній обставини або залишено поза увагою окремі доводи заявника, позивачем не надано.
Посилання апелянта на те, що суд першої інстанції не перевірив належним чином повноту та об`єктивність розгляду його звернення, є безпідставними, оскільки суд першої інстанції дослідив наявні у справі докази, надав їм належну правову оцінку та дійшов обґрунтованого висновку про правомірність дій відповідача.
Посилання апелянта на те, що відповідачем та судом першої інстанції не враховано ухвалу Барського районного суду від 29 травня 2025 року у справі №125/917/25 як доказ вчинення порушень та підставу для проведення службового розслідування, не спростовує правильності висновків суду першої інстанції.
Як убачається з матеріалів справи, предметом розгляду у цій справі є правомірність дій відповідача щодо розгляду скарги позивача від 30.06.2025, зокрема дотримання вимог Закону України «Про звернення громадян» у частині строків, повноти та об`єктивності її розгляду, а не встановлення факту наявності чи відсутності дисциплінарного проступку у діях працівників поліції.
Відтак, саме по собі існування ухвали суду в іншому провадженні не є безумовною підставою для обов`язкового призначення службового розслідування, оскільки питання про наявність підстав для його проведення належить до дискреційних повноважень відповідного органу за результатами перевірки звернення.
При цьому колегія суддів зауважує, що відповідач, розглядаючи звернення позивача, надав мотивовану відповідь, у якій виклав підстави відсутності необхідності проведення службового розслідування, що відповідає вимогам статті 19 Закону України «Про звернення громадян».
Отже, вказані доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неповне з`ясування судом першої інстанції обставин справи чи неправильне застосування норм матеріального або процесуального права, у зв`язку з чим підлягають відхиленню.
Інші доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки встановлених судом першої інстанції обставин справи та незгоди з його висновками, однак не містять посилань на нові обставини чи докази, які не були предметом дослідження суду першої інстанції та могли б вплинути на правильність прийнятого рішення.
З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, надав належну оцінку доказам та ухвалив законне й обґрунтоване рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстав для його скасування не вбачається.

VII. ВИСНОВКИ СУДУ
З огляду на викладене, колегія суддів уважає, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, підстав для задоволення вимог апеляційної скарги відповідача колегією суддів не встановлено.
Згідно з частини 1 статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права та підстав для його скасування не вбачається, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін. 
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 04 грудня 2025 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню не підлягає. 

Головуючий	 		Моніч Б.С.	
 	 	 	 	
Судді	 	  	Біла Л.М.    Гонтарук В. М.