ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ДОДАТКОВЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

16 квітня 2026 року	Справа №160/28330/25	

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Сластьон А.О., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницький області, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10 квітня 2026 року у справі №160/28330/25 адміністративний позов задоволено частково.
Зокрема, визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області №047050033036 від 07.08.2025 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 за віком на пільгових умовах за Списком №2.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області зарахувати ОСОБА_1 до пільгового стажу роботи з Списком №2 період навчання з 01.09.1986 до 19.06.1989.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області зарахувати ОСОБА_1 до пільгового стажу її роботи за Списком №2 періоди трудової діяльності з 26.06.1989 до 10.09.2010, з 29.04.2021 до 02.08.2021, з 03.08.2021 до 05.04.2022 та з 29.03.2015 по 02.08.2016.
При цьому, з матеріалів справи вбачається, що позивачем у позові заявлялися також вимоги щодо зобов`язання відповідача призначити та виплачувати пенсію ОСОБА_1 за її заявою від 31.07.2025.
З мотивувальної частини рішення суду вбачається, що суд дійшов висновку про право позивача на призначення пенсії з 31.07.2025, проте в резолютивній частині щодо цієї позовної вимоги рішення не ухвалив.
Вирішуючи питання щодо зазначення в резолютивній частині рішення суду питання призначення пенсії позивачу, суд виходить з такого.
Частиною 1 статті 252 КАС України визначено вичерпний перелік підстав для ухвалення судом додаткового судового рішення.
Зокрема, суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо, серед іншого, судом не вирішено питання з якої дати відповідач має здійснити перерахунок пенсії позивача на виконання рішення суду в цій справі.
Отже, додаткове судове рішення є засобом усунення неповноти судового рішення, внаслідок якої залишилися невирішеними певні вимоги особи, яка бере участь у справі, у спірному випадку питання ухвалення додаткового судового рішення стосується відшкодування (розподілу) витрат на професійну правничу допомогу.
В силу правового регулювання частини 2 статті 252 КАС України заяву про ухвалення додаткового судового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання судового рішення.
Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення (частина 3 статті 252 КАС України).
Відповідно до частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
«Ефективний засіб правого захисту» у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату, винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.
Європейський суд з прав людини у справі "Чуйкіна проти України" (Chuykina v. Ukraine) зазначив, що процесуальні гарантії, викладені у ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод № 995_004від04.11.1950 (далі Конвенція), забезпечують кожному право звертатися до суду з позовом щодо своїх цивільних прав та обов`язків. Таким чином ст. 6 Конвенції втілює "право на суд", в якому право на доступ до суду, тобто право ініціювати в судах провадження з цивільних питань становить один з його аспектів (рішення у справі "Голдер проти Сполученого Королівства" (Golder v. the United Kingdom). Крім того, порушення судового провадження саме по собі не задовольняє усіх вимог п. 1 ст. 6 Конвенції.
Ціль Конвенції гарантувати права, які є практичними та ефективними, а не теоретичними або ілюзорними. Право на доступ до суду включає в себе не лише право ініціювати провадження, а й право отримати "вирішення" спору судом. Воно було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави дозволяла особі подати до суду цивільний позов без гарантії того, що справу буде вирішено остаточним рішенням в судовому провадженні. Для п. 1 ст. 6 Конвенції було б неможливо детально описувати процесуальні гарантії, які надаються сторонам у судовому процесі провадженні, яке є справедливим, публічним та швидким, не гарантувавши сторонам того, що їхні цивільні спори будуть остаточно вирішені (рішення у справах "Мултіплекс проти Хорватії" (Multiplex v. Croatia), та "Кутіч проти Хорватії" (Kutic v. Croatia).
Верховний Суд неодноразово наголошував на тому, що захист права громадян на пенсійне забезпечення може бути обмеженим строком звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів.
Це, насамперед, зумовлено специфікою соціальних спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними, оскільки реалізація позивачем права на звернення до суду з позовною заявою в рамках строку звернення до суду залежить виключно від нього самого, а не від дій чи бездіяльності посадових осіб відповідача.
У справі, яка розглядається, позивачем серед інших також було заявлено позовну вимогу про зобов`язання територіального органу Пенсійного фонду України призначити та виплачувати пенсію ОСОБА_1 , відповідно до п. б) ст. 13 Закону № 1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення», в редакції рішення Конституційного Суду України № 1-р/2020 від 23.01.2020, за її заявою від 31.07.2025 року про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2, так як остання має необхідну кількість пільгового стажу роботи за Списком № 2 та досягла необхідного пенсійного віку.
З мотивувальної частини рішення суду вбачається, що суд дійшов висновку про право позивача на призначення пенсії з 31.07.2025, проте в резолютивній частині щодо цієї позовної вимоги рішення не ухвалив.
Також, Дніпропетровським окружним адміністративним судом у рішення від 10.04.2026 у справі №160/28330/25 було надано оцінку тому, що відповідно до Порядку №22-1 належним відповідачем у правовідносинах щодо призначення позивачу пенсії є Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області.
Отже, саме ГУ ПФУ у Вінницькій області має здійснити призначення позивачу пенсії.
З огляду на встановлені в ході розгляду справи обставини, вимоги позивача в цій частині підлягають задоволенню шляхом зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області призначити з 31.07.2025 ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2.
Керуючись статтями 143, 248, 252, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (Ідентифікаційний код: 13322403, місцезнаходження: 21005, м. Вінниця, вул. Зодчих, буд. 22) здійснити з 31.07.2025 призначення ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2.
Додаткове рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на додаткове рішення суду подається до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини додаткового рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту додаткового рішення.

Суддя А.О. Сластьон