ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
33601 , м. Рівне, вул. Яворницького, 59

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2026 року Справа № 924/780/25 

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
Головуючий суддя Хабарова М.В.,
суддя Мамченко Ю.А.,
суддя Олексюк Г.Є.

секретар судового засідання Приступлюк Т.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Чемеровецької селищної ради на рішення Господарського суду Хмельницької області від 18.12.2025 у справі №924/780/25 (суддя Субботіна Л.О., повний текст рішення складено 31.12.2025)
за позовом Фермерського господарства "Підлісний Корчунок" 
до 1) Чемеровецької селищної ради
2) Фізичної особи-підприємця Гречанюка Миколи Пилиповича 
про визнання відсутнім права оренди на земельну ділянку; визнання укладеною додаткової угоди до договору оренди земельної ділянки №44/57-16-ДО від 14.12.2016

за участі представників:
від позивача – Рохов О.В.
від відповідача 1 – Коруняк А.В.
від відповідача 2 – не з`явились
ВСТАНОВИВ:
Рішенням Господарського суду Хмельницької області від 18.12.2025 у справі №924/780/25 позов задоволено. Визнано відсутнім право оренди Фізичної особи-підприємця Гречанюка М.П. на земельну ділянку з кадастровим номером 6825255100:03:001:0002 площею 6,0000 га. Визнано укладеною між Чемеровецькою селищною радою та Фермерським господарством "Підлісний Корчунок" додаткову угоду до договору оренди земельної ділянки № 44/57-16-ДО від 14.12.2016 щодо земельної ділянки кадастровий номер 6825255100:03:001:0002 площею 6,0000 га в редакції, викладеній у резолютивній частині рішення.
Стягнуто з Чемеровецької селищної ради на користь Фермерського господарства "Підлісний Корчунок" 3028,00 грн витрат на оплату судового збору. Стягнуто з Фізичної особи-підприємця Гречанюка М.П. на користь Фермерського господарства "Підлісний Корчунок" 3028,00 грн витрат на оплату судового збору.
Обґрунтовуючи ухвалене рішення, суд першої інстанції вказав, що гр. Червоняк М.І., який є керівником та засновником ФГ "Підлісний корчунок", з метою використання свого переважного права щодо укладення договору оренди землі на новий строк відповідно до ч.ч. 1-5 ст. 33 Закону України "Про оренду землі" своєчасно у встановлені законом та погоджені сторонами у договорі строки, звернувся до Чемеровецької селищної ради із заявою від 04.05.2023 та проектом додаткової угоди про продовження (поновлення) договору оренди земельної ділянки № 44/57-16-ДО від 14.12.2016.
Натомість Чемеровецька селищна рада не висловила жодних заперечень щодо умов запропонованої позивачем додаткової угоди та безпідставно, посилаючись у протоколі сесії ради на ст.19, 32-2 Закону України «Про оренду землі», відмовила позивачу у внесенні змін до договору оренди землі, укладеного 14.12.2016 шляхом укладення додаткової угоди.
Відтак, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про визнання укладеною додаткової угоди до договору оренди № 44/57-16-ДО від 14.12.2016 підлягають задоволенню.
Суд першої інстанції також зазначив, що зважаючи на те, що орендарем за договором оренди земельної ділянки №44/57-16-ДО від 14.12.2016 є ФГ "Підлісний корчунок", орендарем у додатковій угоді має бути вказане дане фермерське господарство із зазначенням його реквізитів.
Крім того, встановивши, що запропонована позивачем в проекті додаткової угоди нова редакція пункту 7 договору суперечить ст. 126-1 Земельного кодексу України, суд дійшов висновку про необхідність виключення такого пункту.
З огляду на встановлені обставини, встановивши, що право оренди на земельну ділянку з кадастровим номером 6825255100:03:001:0002 загальною площею 6,0000 га було продано на земельних торгах, переможцем яких став ФОП Гречанюк М. П., Господарський суд Хмельницької області визнав відсутнім його право оренди на вищевказану земельну ділянку.
Не погоджуючись з ухваленим рішенням Чемеровецька селищна рада звернулась з апеляційною скаргою до Північно-західного апеляційного господарського суду, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити.
Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, апелянт вказує про неотримання від суду першої інстанції під час розгляду справи жодних ухвал, що унеможливило останнього подати відзив на позовну заяву. Також вказує про ненадходження до його електронного кабінету і оскаржуваного рішення суду.
Зазначає, що Фермерське господарство «Підлісний Корчунок», як орендар договору земельної ділянки №44/57-16-ДО від 14.12.2016 до Чемеровецької селищної ради із заявою про продовження договору оренди разом з проектом додаткової угоди не звертався, а Червоняк М.І., як фізична особа, що не є стороною вказаного договору, проекту додаткової угоди до заяви про продовження договору від 04.05.2023 не подавав.
Разом з тим вказує, що у поданій Червоняком М.І. заяві, який не є його орендарем, останній порушив п.7 та ч.2 ст.126-1 Земельного кодексу України, оскільки просив продовжити договір на 20 років.
Чемеровецька селищна рада прийняте нею рішення 35 сесії Чемеровецької селищної ради 8 скликання №106-35/2023 від 15.06.2023 «Про внесення змін до договору оренди землі», яким Червоняку М.І. відмовлено у внесенні змін договору оренди землі від 14.12.20216 шляхом укладення додаткової угоди, вважає правомірним та таким, що прийняте згідно умов чинного законодавства.
У відповідності до ст. 263 Господарського процесуального кодексу України позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що доводи апелянта щодо відсутності його повідомлення судом про розгляд справи спростовуються наявними у ній доказами належного повідомлення Чемеровецької селищної ради.
Вказує, що копія проекту додаткової угоди до договору оренди земельної ділянки №44/57-16ДО від 14.12.2016, яка подавалась до ради разом із заявою, була отримана позивачем у селищній раді вже після звернення до суду, та долучена до заяви про зміну предмету позову від 20.10.2025, яка була прийнята судом першої інстанції.
Вважає, що твердження апелянта щодо подання Червоняком М.І. копії, а не проекту додаткової угоди до договору оренди земельної ділянки №44/57-16ДО від 14.12.2016 не відповідають дійсності, оскільки до заяви позивача про зміну предмету позову від 20.10.2025 останнім була подана заява голови СФГ «Підлісний Корчунок» до Чемеровецької селищного голови з додатком – проектом Додаткової угоди до договору оренди земельної ділянки №44/57-16ДО від 14.12.2016. 
Вказує, що звертаючись до Чемеровецької селищної ради, Червоняк М.І. діяв не у власних інтересах, як фізична особа, а в інтересах заснованого і очолюваного ним фермерського господарства «Підлісний Корчунок», а тому в останнього наявне право на поновлення вищевказаного договору оренди.
Зазначає, що прийняті радою рішення щодо відмови ОСОБА_1 у внесенні змін до договору оренди землі від 14.12.2016, шляхом укладення додаткової угоди, а також щодо проведення земельних торгів у формі аукціону, наслідком чого здійснився продаж права оренди на спірну земельну ділянку ФОП Гречанюку М.П., є неправомірними, оскільки їх правовий зміст порушує норми земельного законодавства України та законні права орендаря – позивача у справі.
У судове засідання, що відбулося 19.02.2026, з`явились представники позивача та відповідача, які надали пояснення щодо обставин справи.
Фізична особа-підприємець Гречанюк М.П. не забезпечив явку свого повноважного представника, хоча належним чином повідомлявся про дату, час та місце проведення судового засідання. 
Згідно з ч.12 ст.270 Господарського процесуального кодексу України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Враховуючи приписи ст.ст. 269, 273 Господарського процесуального кодексу України про межі та строки перегляду справ в апеляційній інстанції, приймаючи до уваги, що явка учасників справи в судове засідання обов`язковою не визнавалася, колегія суддів визнала за можливе розглядати апеляційну скаргу за відсутності представника відповідача-2.
Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Розглянувши апеляційну скаргу в межах вимог та доводів наведених в ній, відзив на апеляційну скаргу, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду дійшла наступного висновку.
Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 14.12.2016 між Головним управлінням Держгеокадастру у Хмельницькій області (орендодавець) та гр. ОСОБА_1 (орендар) укладено договір оренди земельної ділянки №44/57-16-ДО (далі - договір), згідно п.1 якого орендодавець, на підставі наказу Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області №22-28328-СГ "Про затвердження документації із землеустрою та передачі в оренду земельної ділянки" від 25.10.2016 надає, а орендар приймає в строкове платне користування на умовах оренди земельну ділянку сільськогосподарського призначення державної власності, для ведення фермерського господарства (01.02) з кадастровим номером 6825255100:03:001:0002, яка розташована за межами населених пунктів Чемеровецької селищної ради Чемеровецького району Хмельницької області.
Відповідно до п. 2 договору в оренду передається земельна ділянка загальною площею 6,0000 га, (кадастровий номер 6825255100:03:001:0002), у тому числі рілля - 6,0000 га для ведення фермерського господарства (01.02). 
Пунктом 3 договору передбачено, що на земельній ділянці відсутні об`єкти нерухомого майна та об`єкти інфраструктури.
Згідно з п. 7 договору останній укладено на 7 років. Після закінчення строку дії договору орендар має переважне право поновити його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 30 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію.
Пунктом 8 договору визначено, що орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі в розмірі 8 відсотків від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що складає 8694,10 на рік.
Згідно з п.п. 13,14 договору земельна ділянка передається в оренду для ведення фермерського господарства. Цільове призначення земельної ділянки: землі сільськогосподарського призначення (для ведення фермерського господарства), код по КВЦПЗ - 01.02.
У пункті 28 договору передбачено, що дія договору припиняється, зокрема в разі закінчення строку, на який його було укладено.
Цей договір набирає чинності після підписання сторонами та державної реєстрації права оренди (п. 34 договору).
Договір підписаний сторонами та скріплений відтиском печатки орендодавця.
Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права №78185385 від 16.01.2017, на підставі вищевказаного договору, 12.01.2017 за ОСОБА_1 проведена державна реєстрація права оренди земельної ділянки з кадастровим номером 6825255100:03:001:0002 площею 6 га з цільовим призначенням для ведення фермерського господарства, що знаходиться за адресою: Хмельницька обл., Чемеровецький р-н. Чемеровецька селищна рада; строк дії - 7 років.
Такі ж відомості містяться і в інформаційній довідці з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №354649113 від 16.11.2023. 
На підставі наказу Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області про передачу земельних ділянок державної власності у комунальну власність територіальним громадам №33-ОТГ від 22.12.2020 та акту приймання-передачі земельної ділянки сільськогосподарського призначення із державної у комунальну власність від 22.12.2020, власником вищевказаної земельної ділянки є територіальна громада селища Чемерівці в особі Чемеровецької селищної ради (державна реєстрація права власності проведена 23.12.2020)
04.05.2023 ОСОБА_1 звернувся до Чемеровецької селищної ради із заявою про продовження договору оренди земельної ділянки з кадастровим номером 6825255100:03:001:0002 площею 6 га для ведення фермерського господарства. До даної заяви було долучено проект додаткової угоди від 04.05.2023 до договору оренди земельної ділянки № 44/57-16-ДО від 14.12.2016, яким визначено, що сторони погоджуються поновити дію договору оренди земельної ділянки № 44/57-16-ДО від 14.12.2016 на тих самих умовах і на той самий строк на 7 років. Також проектом передбачалось п.7 договору оренди викласти в такій редакції: "Договір укладено на 7 років до 14 грудня 2030 року. Після закінчення договору оренди цей договір поновлюється на той самий строк (на 7 років) і на тих самих умовах відповідно до статті 126-1 Земельного кодексу України". Усі інші умови договору оренди земельної ділянки № 44/57-16-ДО від 14.12.2016 залишаються без змін".
За результатами розгляду вищевказаної заяви, рішенням 35 сесії Чемеровецької селищної ради 8 скликання №106-35/2023 від 15.06.2023 відмовлено громадянину ОСОБА_1 у внесенні змін до договору оренди землі, укладеного 14.12.2016, шляхом укладання додаткової угоди про внесення змін до договору оренди землі (державна реєстрація від 12.01.2017 №18575797).
З протоколу вказаної сесії вбачається, що проект рішення розглядався на засіданні постійної комісії з питань земельних відносин, екології, агропромислового розвитку, житлово-комунального господарства, транспорту, зв`язку, підприємництва та торгівельного обслуговування, яка вирішила, зокрема рекомендувати сесії селищної ради відмовити гр. ОСОБА_1 у внесенні змін до договору оренди землі, укладеного 14.12.2016, шляхом укладання додаткової угоди про внесення змін до договору оренди землі (державна реєстрація від 12.0І.2017 № 18575797) у відповідності до ст.19, ст. 32-2 Закону України № 161-ХІV від 08.06.2023 "Про оренду землі". На сесії вирішено рішення ради прийняти в цілому в запропонованій в проекті редакції із внесеними змінами та доповненнями.
Рішенням 44 сесії Чемеровецької селищної ради 8 скликання №121-44/2024 від 26.01.2024 вирішено продати на земельних торгах право оренди на земельну ділянку комунальної власності для ведення фермерського господарства площею 6,0000 га за кадастровим номером 6825255100:03:001:0002, що розташована за межами населеного пункту смт Чемерівці, та визначені умови продажу.
Згідно з протоколом про результати земельних торгів №LRE001-UА-20240202-31940 від 06.03.2024, переможцем земельних торгів з продажу права оренди на земельну ділянку сільськогосподарського призначення для ведення фермерського господарства площею 6,0000 га, яка розташована за адресою: Хмельницька обл., Кам`янець-Подільський р-н, територія смт. Чемерівці (за межами населеного пункту) кадастровий номер 6825255100:03:001:0002, став Фізична особа-підприємець Гречанюк Микола Пилипович.
Відповідно до інформації №377513988 від 07.05.2024 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, 12.04.2024 за Гречанюком М.П. проведена державна реєстрація права оренди земельної ділянки з кадастровим номером 6825255100:03:001:0002 площею 6 га з цільовим призначенням для ведення фермерського господарства, що знаходиться за адресою: Хмельницька обл., Чемеровецький р-н. Чемеровецька селищна рада, строком на 7 років, до 01.04.2031.
З огляду на вказані обставини, позивач, вважаючи, що рішення Чермеровецької селищної ради суперечать ст. 33 Закону України «Про оренду землі», ст. 19, 32-2 розділу IX «Перехідні положення» Закону України «Про оренду землі», а також порушують гарантоване законом його право на укладення договору оренди землі на новий строк, звернувся з даним позовом до суду.
Аналізуючи встановлені обставини справи та надаючи їм оцінку в процесі апеляційного перегляду справи по суті заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Частиною 1 статті 124 Земельного кодексу України передбачено, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється, зокрема, шляхом укладення договору оренди земельної ділянки.
Законом України "Про оренду землі" визначаються умови укладення, зміни, припинення і поновлення договору оренди землі.
Статтею 1 Закону України "Про оренду землі" визначено, що право оренди земельної ділянки - це строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності, засноване на договорі.
Право оренди земельної ділянки посвідчується договором оренди землі, зареєстрованим відповідно до закону (п. 5 ст. 126 Земельного кодексу України).
Згідно з ч. 2 ст. 4 Закону України "Про оренду землі" орендодавцями земельних ділянок, що перебувають у комунальній власності, є сільські, селищні, міські ради в межах повноважень, визначених законом.
Статтею 13 Закону України "Про оренду землі" передбачено, що договором оренди землі є договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.
Отже, зміст прав та обов`язків, що виникають в орендодавця та орендаря земельної ділянки, порядок їх реалізації та виконання опосередковуються договором оренди землі. Зокрема, на підставі договору в орендодавця виникає обов`язок передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а в орендаря обов`язок використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства та сплачувати орендну плату в порядку і розмірі, встановленому договором або законом.
Статтею 31 Закону України "Про оренду землі" передбачено, зокрема, що дія договору припиняється у разі закінчення строку, на який його було укладено.
Як вбачається з матеріалів справи, 14.12.2016 між Головним управлінням Держгеокадастру у Хмельницькій області (орендодавець) та гр. Червоняком Миколою Івановичем (орендар) було укладено договір оренди земельної ділянки №44/57-16-ДО строком на 7 років.
Після закінчення строку дії договору орендар має переважне право поновити його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 30 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію. (п. 7 договору).
Правове регулювання поновлення договору оренди землі, визначено положеннями статті 33 Закону України "Про оренду землі".
При цьому, суд апеляційної інстанції враховує, що Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству" від 05.12.2019 внесено зміни до Закону України "Про оренду землі", зокрема, розділ ІХ "Перехідні положення" доповнено абзацом такого змісту:
"Правила, визначені ст. 126-1 Земельного кодексу України щодо поновлення договорів оренди землі, поширюються на договори оренди землі, укладені або змінені після набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству", а поновлення договорів оренди землі, укладених до набрання чинності зазначеним Законом, здійснюється на умовах, визначених такими договорами, за правилами, чинними на момент їх укладення"."
Отже, обов`язковою умовою поновлення спірних договорів є застосування правил, що були чинними на момент їх укладення, а саме відповідно до положень ст. 33 Закону України "Про оренду землі" в редакції від 19.10.2016.
З рішення 35 сесії Чемеровецької селищної ради VIII скликання №106-35/2023 від 15.06.2023 вбачається, що гр. ОСОБА_1 було відмовлено у внесенні змін до договору оренди землі, укладеного 14.12.2016, шляхом укладання додаткової угоди про внесення змін до договору оренди землі (державна реєстрація від 12.01.2017 № 18575797) без зазначення будь-яких підстав.
Відповідно до протоколу вказаної сесії, проект рішення розглядався на засіданні постійної комісії з питань земельних відносин, екології, агропромислового розвитку, житлово-комунального господарства, транспорту, зв`язку, підприємництва та торгівельного обслуговування, якою вирішено, зокрема рекомендувати сесії селищної ради відмовити гр. ОСОБА_1 у внесенні змін до договору оренди землі, укладеного 14.12.2016, шляхом укладання додаткової угоди про внесення змін до договору оренди землі (державна реєстрація від 12.0І.2017 № 18575797) у відповідності до ст. 19 та ст. 32-2 Закону України №161-ХІV від 08.06.2023 "Про оренду землі".
Колегія суддів, проаналізувавши зазначені норми вказує, що ст. 19 Закону України "Про оренду землі" в редакції від 08.06.2023 визначає строк дії договору оренди землі, а ст. 32-2 вказаного закону визначає можливість поновлення договорів оренди землі у порядку, передбаченому ст.126-1 Земельного кодексу України.
Однак, враховуючи, що поновлення договорів оренди земель державної та комунальної власності в процедурі, визначеній в ст. 126-1 Земельного кодексу України, за загальним правилом заборонено, крім випадків, якщо на таких земельних ділянках розташовані будівлі або споруди, що перебувають у власності користувача або набувача права користування земельною ділянкою, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що зазначені у протоколі сесії ради приписи ст.ст. 19, 32-2 Закону України "Про оренду землі", керуючись якими комісія рекомендувала сесії селищної ради відмовити у задоволенні заяви гр. ОСОБА_1 , не можуть бути законною підставою для відмови позивачу в укладенні договору оренди землі на новий строк.
Статтею 33 Закону України "Про оренду землі" регламентовано поновлення договору оренди землі на новий строк як у випадку реалізації переважного права орендаря перед іншими особами (частини 1-5 цієї норми як загальне правило продовження орендних правовідносин), так і у випадку, коли орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди (частина 6 цієї норми як спеціальне правило продовження орендних правовідносин).
Згідно з ч.1-3 ст.33 Закону України "Про оренду землі" по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов`язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі). Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов`язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі. У разі смерті орендодавця до спливу строку дії договору оренди землі орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов`язаний повідомити про це спадкоємця земельної ділянки протягом місяця з дня, коли йому стало відомо про перехід права власності на земельну ділянку. До листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди. 
Відповідно до ч. 4,5 ст. 33 Закону України "Про оренду землі" при поновленні договору оренди землі його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється. 
Орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення.
Для застосування положень ч.1-5 ст.33 Закону України "Про оренду землі" та визнання за орендарем переважного права на поновлення договору оренди необхідно встановити такі юридичні факти:
1) орендар належним чином виконує свої обов`язки за договором;
2) орендар до спливу строку договору повідомив орендодавця у встановлені строки про свій намір скористатися переважним правом укладення договору на новий строк;
3) до листа-повідомлення орендар додав проект договору;
4) орендодавець протягом місяця не повідомив орендаря про наявність заперечень і своє рішення.
Тобто реалізація переважного права на поновлення договору оренди, передбачена у наведеній нормі, можлива лише за умови дотримання встановлених такою нормою процедури та строків, і для продовження договірних відносин необхідно волевиявлення на це сторін договору, досягнення ними згоди щодо продовження договору із застосуванням переважного права орендаря на продовження договору оренди, у тому числі на змінених умовах.
Як вірно встановлено судом першої інстанції, 04.05.2023 до закінчення строку дії договору оренди земельної ділянки №44/57-16-ДО від 14.12.2016, гр. Червоняк М.І. звернувся до орендодавця із заявою про намір продовження терміну його дії. До вказаної заяви був долучений проект додаткової угоди до договору оренди.
Однак, Чемеровецька селищна рада заперечує щодо подання гр. Червоняком М.І. проекту додаткової угоди до договору оренди, а також вказує, що у поданій заяві, останній просив продовжити договір оренди земельної ділянки на 20 років, що суперечить його істотним умовам.
Натомість, під час судового засідання 26.02.2026 представник ФГ «Підлісний Корчунок» повідомив, що заява про продовження договору оренди земельної ділянки та проект додаткової угоди до нього (із зазначенням строку його дії на 7 років) були написані гр. Червоняком М.І. в приміщенні Чемеровецької селищної ради в одному екземплярі, відтак прийнявши та зареєструвавши такі документи, останні знаходились у Чемеровецькій селищній раді.
Дане унеможливило подати копію проекту додаткової угоди до позовної заяви, у зв`язку з чим і заявлялось клопотання про поновлення процесуального строку для подання такого доказу до суду першої інстанції, яке ним було задоволено.
Колегія суддів також звертає увагу на те, що ані в рішенні 35 сесії Чемеровецької селищної ради VIII скликання №106-35/2023 від 15.06.2023, ані в протоколі до вказаного рішення не вказано, що позивачем не було дотримано вимог ст. 33 Закону України "Про оренду землі" та не подано проекту додаткової угоди.
Згідно з ч. 3 ст. 2 Господарського процесуального кодексу України однією з основних засад (принципів) господарського судочинства визначено принцип змагальності сторін, сутність якого розкрита у ст. 13 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 3,4 ст. 13, ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Кожна із сторін судового спору самостійно визначає докази, які, на її думку, належним чином підтверджують або спростовують заявлені позовні вимоги. Суд, з дотриманням вимог щодо всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження наявних у справі доказів, визначає певну сукупність доказів з урахуванням їх вірогідності та взаємного зв`язку, які, за його внутрішнім переконанням, дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, що входять до предмета доказування. Сторона судового спору, яка не погоджується з доводами опонента, має їх спростовувати шляхом подання відповідних доказів, наведення аргументів, надання пояснень тощо. Інакше принцип змагальності, задекларований у статті 13 Господарського процесуального кодексу України, втрачає сенс (Схожа правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.06.2023 у справі №916/3027/21).
Згідно зі ст. 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду і на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.
Верховний Суд у ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово наголошував на необхідності застосування категорій стандартів доказування та зазначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зазначений принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. (Схожа правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 23.10.2019 у справі №917/1307/18, від 18.11.2019 у справі №902/761/18, від 04.12.2019 у справі №917/2101/17 та від 25.06.2020 у справі №924/233/18).
Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі №129/1033/13-ц.
З огляду на вказане, оцінюючи надані сторонами докази, суд застосовує поряд зі ст.79 Господарського процесуального кодексу України стандарт "баланс ймовірностей", за яким факт є доведеним, якщо після оцінки доказів внутрішнє переконання судді каже йому, що факт скоріше був, а ніж не мав місце.
Апеляційний суд вказує, що оформлення гр. Червоняком М.І. в одному екземплярі проекту додаткової угоди, яка містилась у Чемеровецькій селищній раді, а також подання ним його копії до суду, надає більшої вірогідності ніж зазначеній відповідачем-1 обставині про його відсутність.
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що надані позивачем докази є більш вірогідними, ніж докази, подані відповідачем.
Як вірно встановлено судом першої інстанції, стаття 33 Закону України "Про оренду землі" (як у попередній, так і у чинній редакції) встановлює алгоритм дій орендаря та орендодавця за наявності наміру поновити договір оренди землі та передбачає певні правові запобіжники для захисту орендаря від умисного й безпідставного ухилення орендодавця від продовження орендних правовідносин за відсутності для цього підстав та за наявності добросовісної поведінки орендаря.
Згідно приписів ч. 5 ст. 33 Закону України «Про оренду землі» передбачено можливість орендодавця під час розгляду надісланого орендарем листа-повідомлення з проектом додаткової угоди, та перевірки його на відповідність вимогам закону, за необхідності узгодити з орендарем істотні умови договору.
У постановах Верховного Суду від 20.05.2020 у справі № 905/650/19, від 15.05.2019 у справі №912/1984/17, від 15.05.2019 у справі № 912/3810/16 суд касаційної інстанції акцентував увагу на необхідності врахування під час розгляду спорів у подібних правовідносинах презумпції добросовісності та чесності учасників цивільних правовідносин.
Суд зауважував, що відповідно до ст. 3 Цивільного кодексу України принципи справедливості, добросовісності та розумності є однією із фундаментальних засад цивільного права, спрямованою, у тому числі, на утвердження у правовій системі України принципу верховенства права. При цьому добросовісність означає прагнення особи сумлінно використовувати цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків, що зокрема підтверджується змістом ч. 3 ст. 509 цього Кодексу. Отже, законодавець, задекларувавши у тексті ЦК України зазначений принцип, установив у такий спосіб певну межу поведінки учасників цивільних правовідносин, тому кожен із них зобов`язаний сумлінно здійснювати свої цивільні права та виконувати цивільні обов`язки, у тому числі передбачати можливість завдання своїми діями (бездіяльністю) шкоди правам та інтересам інших осіб. Цей принцип не є суто формальним, оскільки його недотримання призводить до порушення прав та інтересів учасників цивільного обороту. Саме тому у конкретних правовідносинах, зокрема щодо поновлення (продовження) договору оренди землі на підставі ст. 33 Закону України "Про оренду землі", добросовісність орендодавця по суті становить гарантію дотримання прав менш захищеної сторони, якою у спірних правовідносинах є орендар.
У межах розумної та добросовісної поведінки орган державної влади чи місцевого самоврядування як орендодавець, що представляє власника у спірних правовідносинах, може взагалі відмовити орендарю в укладенні договору, повідомивши його про наявність належних підстав для цього, зокрема про рішення орендодавця як власника більш розумно розпорядитись землею (в тому числі виставити право оренди на торги), чи вказавши на неналежне виконання орендарем умов договору.
Якщо ж власник такого рішення не прийняв, то за змістом ст. 3 Цивільного кодексу України та ст. 33 Закону України "Про оренду землі" орган державної влади чи місцевого самоврядування (власник) зобов`язаний провести з орендарем добросовісні переговори, тобто добросовісно спробувати досягти домовленостей з орендарем: запропонувати, наприклад, конкретний розмір орендної плати, інший строк оренди тощо.
Адже орендар, який добросовісно виконував свої обов`язки за договором оренди землі, має законодавчо передбачене переважне право перед іншими особами на продовження цих орендних правовідносин, а також право укласти договір оренди на новий строк.
Якщо орган державної влади чи місцевого самоврядування знехтував обов`язком добросовісно провести переговори (наприклад, явно безпідставно відмовив в укладенні договору), то слід виходити з того, що такий орган зловживає своїм правом, порушуючи цим законні права орендаря.
Судовий захист в таких випадках передбачено лише для особи, яка належним чином виконувала свої обов`язки за договором та добросовісно використовувала належні їй права, тому орендодавець не може посилатися на свій захист на обставини, які свідчать про ухилення ним від проведення переговорів, та на власну недобросовісну поведінку, протиставляючи її легітимним прагненням та належній поведінці орендаря; водночас і орендар, що належно діяв, не може бути позбавлений можливості реалізації свого права на продовження орендних відносин, передбаченого законом, в тому числі через судовий захист. Інакше передбачене ч. 9 ст. 33 Закону України "Про оренду землі" право орендаря оскаржити відмову, а також наявне зволікання в укладенні нового договору оренди землі матиме лише декларативний характер та не призведе до відновлення порушеного права.
Як встановлено судами, позивач дотримався вимог законодавства, які регламентують його поведінку, необхідну для отримання відповідного рішення уповноваженого органу, тому останній може вважатись таким, що набув право "правомірного очікування". 
Однак, незважаючи на відсутність порушень орендарем умов договору оренди земельної ділянки №44/57-16-ДО від 14.12.2016, вчасної ним сплати орендної плати та виконання усіх умов договору, що не заперечується Чемеровецькою селищною радою, остання знехтувала своїм обов`язком добросовісно провести переговори, не пропонуючи жодних умов орендарю, не узгодила з орендарем істотні умови договору, якщо вважала, що вони були змінені (зокрема щодо строку дії договору), безпідставно відмовивши в укладенні договору на новий строк. 
Апеляційний суд зазначає, що в розумінні статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод до змісту поняття майно до об`єктів права власності можуть належати правомірні очікування/законні сподівання вчиняти певні дії відповідно до виданого державними органами дозволу. При цьому правомірні очікування/законні сподівання, у разі, коли вони дійсно мають місце, підлягають захисту навіть тоді, коли не порушено принцип юридичної визначеності.
У справі «Пайн Велі Девелопмент ЛТД та інші проти Ірландії» Європейський суд з прав людини постановив, що статтю 1 Першого протоколу до Конвенції можна застосовувати для захисту правомірних очікувань щодо певного стану речей (у майбутньому), оскільки їх можна вважати складовою частиною власності. Правомірні очікування виникають у особи, якщо нею було дотримано всіх вимог законодавства для отримання відповідного рішення уповноваженого органу, а тому вона мала усі підстави вважати таке рішення дійсним та розраховувати на певний стан речей.
Відтак, колегія суддів зазначає, що орендар вчасно реалізувавши своє переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк, подаючи заяву та проект додаткової угоди до договору оренди земельної ділянки №44/57-16-ДО від 14.12.2016 в одному екземплярі Чемеровецькій селищній раді, правомірно очікував на її укладення та поновлення договору оренди ще на 7 років.
Оцінюючи редакцію заявленої додаткової угоди, яка подана позивачем, колегія суддів зазначає, що днем укладення спірної додаткової угоди є день набрання чинності рішенням суду (правова позиція узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеним у постанові від 28.11.2023 у справі №922/1307/22)
Встановивши, що викладена у запропонованому позивачем проекті додаткової угоди нова редакція п.7 договору суперечить ст. 126-1 Земельного кодексу України, апеляційний суд вважає правильно зробленими висновки суду першої інстанції про відсутність правових підстав для викладення п.7 договору оренди земельної ділянки № 44/57-16-ДО від 14.12.2016 у запропонованій ним редакції.
Крім того, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що 05.10.2023 фізичною особою ОСОБА_1 було створено та зареєстровано Фермерське господарство «Підлісний Корчунок». 
Згідно з ч.1, 2 ст.1 Закону України "Про фермерське господарство" фермерське господарство є формою підприємницької діяльності громадян, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, здійснювати її переробку та реалізацію з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих їм у власність та/або користування, у тому числі в оренду, для ведення фермерського господарства, товарного сільськогосподарського виробництва, особистого селянського господарства, відповідно до закону. Фермерське господарство може бути створене одним громадянином України або кількома громадянами України, які є родичами або членами сім`ї, відповідно до закону.
Відповідно до ч.1 ст.12 Закону "Про фермерське господарство" землі фермерського господарства можуть складатися із, зокрема, земельної ділянки, що використовується фермерським господарством на умовах оренди.
До складу майна фермерського господарства (складеного капіталу) можуть входити: будівлі, споруди, облаштування, матеріальні цінності, цінні папери, продукція, вироблена господарством в результаті господарської діяльності, одержані доходи, інше майно, набуте на підставах, що не заборонені законом, право користування землею, водою та іншими природними ресурсами, будівлями, спорудами, обладнанням, а також інші майнові права (в тому числі на інтелектуальну власність), грошові кошти, які передаються членами фермерського господарства до його складеного капіталу (ст.19 Закону України "Про фермерське господарство").
У відповідності до ч.2 ст.20 Закону України "Про фермерське господарство" майнові права, що входять до складеного капіталу фермерського господарства, передаються йому на визначений у статуті термін.
Із наведених норм права вбачається, що фермерське господарство є формою підприємницької діяльності громадян, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію на земельних ділянках, наданих їм в оренду для ведення фермерського господарства. При цьому, фермерське господарство створюється після набуття громадянином, який виявив бажання створити фермерське господарство, права користування земельною ділянкою. Землі фермерського господарства складаються, у тому числі із земельних ділянок, що використовується ним на умовах оренди. Право користування такими земельними ділянками зазначається в його статуті, який має містити відомості про земельну ділянку, а також термін, на який передається це майнове право.
Разом з тим, ст. 8-1 Закону України "Про фермерське господарство" запроваджений механізм, за яким земельна ділянка спочатку надається в оренду громадянину з метою здійснення підприємницької діяльності (для ведення фермерського господарства), проте останній може використовувати її лише шляхом створення фермерського господарства як форми здійснення своєї підприємницької діяльності. Таке фермерське господарство створюється після отримання громадянином земельної ділянки в оренду.
Отже, в силу наведених вище норм права після укладення громадянином договору оренди земельної ділянки державної та комунальної власності для ведення фермерського господарства та створення цим громадянином фермерського господарства права й обов`язки орендаря такої земельної ділянки за договором оренди землі переходять від громадянина до фермерського господарства з дня проведення його державної реєстрації (подібні правові висновки, викладені Великою Палатою Верховного Суду, зокрема, у постановах від 13.03.2018 у справі №348/992/16-ц, від 31.10.2018 у справі №677/1865/16-ц, від 27.03.2019 у справі №574/381/17-ц, від 02.10.2019 у справі № 922/538/19).
При цьому, такий перехід відбувається в силу ст.8-1 Закону України "Про фермерське господарство" та не потребує вчинення сторонами орендних правовідносин будь-яких додаткових дій, у тому числі укладення додаткових угод (п. 6.23 постанови Великої Палати Верховного Суду від 30.06.2020 року у справі №927/79/19).
Таким чином, з огляду на автоматичний перехід прав й обов`язків орендаря земельної ділянки за договором оренди земельної ділянки №44/57-16-ДО від 14.12.2016 від фізичної особи до фермерського господарства, апеляційний суд погоджується з судом першої інстанції, що в додатковій угоді, викладеній в резолютивній частині оскаржуваного рішення орендарем варто зазначити ФГ "Підлісний корчунок" та вказати його реквізити.
Щодо позовної вимоги про визнання відсутнім право оренди у ФОП Гречанюка М.П. на земельну ділянку з кадастровим номером 6825255100:03:001:0002, апеляційний суд зазначає наступне.
Як вбачається з матеріалів справи, рішенням 44 сесії Чемеровецької селищної ради VІІІ скликання №121-44/2024 від 26.01.2024 було вирішено продати на земельних торгах право оренди на земельну ділянку комунальної власності, для ведення фермерського господарства площею 6 га з кадастровим номером 6825255100:03:001:0002, що розташована за межами населеного пункту смт Чемерівці, та визначені умови продажу.
Згідно з протоколом про результати земельних торгів №LRE001-UА-20240202-31940 від 06.03.2024, переможцем земельних торгів з продажу вищевказаного права оренди став ФОП Гречанюк Микола Пилипович.
12.04.2024 за Гречанюком М.П. проведена державна реєстрація права оренди земельної ділянки з кадастровим номером 6825255100:03:001:0002 площею 6 га з цільовим призначенням для ведення фермерського господарства, що знаходиться за адресою: Хмельницька обл., Чемеровецький р-н. Чемеровецька селищна рада, строком на 7 років, до 01.04.2031.
Згідно з п.1. ч.1 ст. 27 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" додаткова угода до договору оренди є підставою для державної реєстрації права оренди на новий строк у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.
Верховний Суд неодноразово зазначав, що при визнанні недійсним договору оренди, який порушує переважне право, жодним чином не відновлюються інтереси особи, переважне право якої порушене. Визнання недійсним правочину, вчиненого з порушенням переважного права, не поновлює порушеного переважного права, тому що таке визнання само по собі не має наслідком обов`язок власника земельної ділянки (орендодавця) укласти договір оренди із суб`єктом переважного права (орендарем). За цих підстав, закономірною є неприйнятність та неефективність такого способу для захисту переважного права.
Якщо особа, якій належить право оренди земельної ділянки не зареєструвала своє право в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, то укладення наступного договору оренди того ж майна під час дії первинного договору оренди може порушити відповідне право первинного орендаря у разі, коли на підставі наступного договору оренди відповідна земельна ділянка передана у користування наступному орендареві, а право останнього - зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Така реєстрація унеможливлює внесення запису до вказаного реєстру про право оренди тієї ж ділянки первинним орендарем.
Якщо первинний орендар має право на укладення договору оренди (додаткової угоди до неї), то наявні два різні порушення прав первинного орендаря: з боку орендодавця (який відмовляється укладати додаткову угоду до договору оренди) та з боку наступного орендаря (який незаконно заволодів майном - правом оренди - шляхом реєстрації цього права). Тому належним способам захисту прав первинного орендаря відповідають дві позовні вимоги - про спонукання до укладення додаткової угоди (тобто про визнання такої угоди укладеної) та про визнання відсутнім права оренди наступного орендаря. (правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.01.2022 у справі №143/591/20). На належність такого способу захисту, як визнання відсутнім права, вже вказувала Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19.01.2021 у справі № 916/1415/19. Судове рішення про визнання відсутнім права відповідно до п. 9 ч.1 ст. 27 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" є підставою для державної реєстрації припинення права оренди.
З огляду на вказане, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог щодо визнання відсутнім права оренди у ФОП Гречанюка М.П. та визнання укладеною додаткову угоду до договору оренди земельної ділянки №44/57-16-ДО від 14.12.2016 в редакції, зазначеній в резолютивній частині оскаржуваного рішення.
Оцінюючи доводи апелянта щодо неправомірності подання заяви на переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк гр. ОСОБА_1 , а не ФГ «Підлісний Корчунок», колегія суддів вважає їх необґрунтованими, оскільки як вбачається з виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб – підприємців та громадських формувань, ФГ «Підлісний Корчунок» було зареєстроване 05.10.2023, тобто після подання гр. Червоняком М.І. заяви про бажання скористатись своїм переважним правом на поновлення договору оренди земельної ділянки на новий строк. А тому, останній мав право подавати та підписувати заяву від власного імені.
Щодо посилання апелянта про неповідомлення його про розгляд справи судом першої інстанції, колегія суддів вказує, що матеріалами справи підтверджується надіслання ухвал Господарського суду Хмельницької області від 25.08.2025, 12.09.2025, 07.10.2025, 21.10.2025, 13.11.2025, 20.11.2025, 04.12.2025 та рішення від 18.12.2025 до зареєстрованого у підсистемі ЄСІКС «Електронний суд» електронного кабінету Чемеровецької селищної ради.
Відповідно до п.2 ч.6 ст.242 Господарського процесуального кодексу України, днем вручення судового рішення є день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи.
Таким чином, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції було вжито усі заходи щодо неодноразового належного повідомлення відповідача-1 про розгляд справи №924/780/25.
Окрім того, жодних доказів несправності системи ЄСІКС чи її окремої підсистеми, а також жодних звернень до адміністратора - Державного підприємства "Інформаційні судові системи" щодо наявності технічних проблем у роботі підсистеми ЄСІКС "Електронний суд", апелянтом до суду апеляційної інстанції не надано.
У силу приписів ч. 1 ст. 276 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи вищевикладене, зазначені в апеляційній скарзі доводи не знайшли свого підтвердження під час перегляду оскаржуваного рішення судом апеляційної інстанції, апелянт не подав належних та допустимих доказів на підтвердження власних доводів, які могли б бути прийняті та досліджені судом апеляційної інстанції в розумінні ст.73, 76-79, 86 Господарського процесуального кодексу України.
Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про залишення рішення Господарського суду Хмельницької області від 18.12.2025 у справі № 924/780/25 без змін, з огляду на що апеляційна скарга Чемеровецької селищної ради задоволенню не підлягає.
Оскільки відсутні підстави для скасування рішення суду першої інстанції, судовий збір за подачу апеляційної скарги покладається на скаржника згідно зі ст.129 Господарського процесуального кодексу України.
Керуючись ст.ст. 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північно-західний апеляційний господарський суд

УХВАЛИВ:
Рішення Господарського суду Хмельницької області від 18.12.2025 у справі №924/780/25 залишити без змін, апеляційну скаргу Чемеровецької селищної ради - без задоволення.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст.286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повна постанова складена "04" березня 2026 р.

Головуючий суддя Хабарова М.В. 

Суддя   Мамченко Ю.А. 

Суддя   Олексюк Г.Є.