Справа 202/8939/25 
Провадження 2/206/3564/25 

ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2026 року Самарський районний суд міста Дніпра у складі:

головуючого судді Кушнірчука Р.О.,
при секретареві Задорожній К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро в порядку спрощеного позовного провадження відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів, - 

ВСТАНОВИВ:

До суду надійшов вказаний позов, який обґрунтовано тим, що за рішенням Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 25 жовтня 2021 року по справі № 266/6460/21, з ОСОБА_1 стягнуто аліменти на користь відповідача ОСОБА_2 на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі частини заробітної плати та всіх видів доходів. У позовній заяві також зазначено, що відповідач ОСОБА_2 самостійно вивезла їх спільну дитину ОСОБА_3 до Німеччини, а тому позивач не має змоги користуватися в повній мірі своїми правами відносно дитини та повноцінно виховувати сина. Позивач приймає участь у відсічі збройної агресії рф, несе службу на території Донецької області, однак має змогу, перебуваючи у щорічній відпустці, як ветеран війни, проводити з дитиною щонайменше 50 діб. Проте, відповідач на його прохання не надає йому змоги бачитись з дитиною та займатись її вихованням. В свою чергу, позивач на прохання відповідача для здійснення її прав на території Німеччини надав в 2025 році нотаріально завірений дозвіл на перебування дитини за кордоном та на теперішній час не має змоги контролювати доцільність використання аліментів, хоча постійно додатково за власним бажанням допомагає дитині з фінансового боку на кишенькові витрати, купляє та відправляє до Німеччини побутові речі, одяг для дитини. 03 червня 2025 року ОСОБА_1 змінив сімейний статус, уклавши шлюб з ОСОБА_4 . Так, у його дружини ОСОБА_4 від першого шлюбу є малолітня дитина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Додаткових видів доходу на дитину ОСОБА_4 не має, аліменти на утримання дитини останній не виплачуються і ним планується початок процесу усиновлення. Крім того, позивач перебуваючи на квартирному обліку осіб, які потребують поліпшення умов проживання, після розірвання шлюбу з відповідачем ОСОБА_2 , змінив довідку про перебування на обліку та виключив з обліку відповідача, однак усвідомлюючи високу відповідальність за належне майбутнє для своєї дитини ОСОБА_3 , придбавши у свою власність квартиру, оформив на дитину ОСОБА_3 частку квартири. Вказаний правочин був вчинений позивачем з метою забезпечення належних умов для нормального розвитку спільної з відповідачкою дитини. Маючи статус внутрішньо-переміщеної особи, він винаймає житло у Донецькій області, на що несе великі витрати. Також, позивач є ветераном війни-учасником бойових дій і на теперішній час несе службу в лавах Національної поліції України, у зоні бойових дій. Враховуючи вищевикладене, позивач просив суд зменшити розмір аліментів, утриманих з нього за рішенням Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 25 жовтня 2021 року по справі № 266/6460/21 на користь відповідача ОСОБА_2 на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до 1/8 частини заробітної плати щомісячно. 
Ухвалою Індустріального районного суду міста Дніпра від 25 вересня 2025 року дану позовну заяву з додатками було передано за підсудністю до Самарського районного суду міста Дніпра. 
Ухвалою Самарського районного суду міста Дніпра від 02 грудня 2025 року відкрито провадження у праві та призначено справу до розгляду в судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження.
07 січня 2026 року від позивача ОСОБА_1 до канцелярії суду надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності, у зв`язку з його перебуванням на службі на території Донецької області, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. 
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася за невідомими суду причинами, про час і місце розгляду справи повідомлялася своєчасно та належним чином, про поважні причини неявки до суду не повідомила, відзив на позовну заяву не надавала, тому суд на підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України та наявних у справі доказів ухвалює заочне рішення.
Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з огляду на наступне.
Судом встановлено, що 25 жовтня 2021 року Приморським районним судом міста Маріуполя Донецької області було видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти у розмірі частки від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно починаючи з 23 жовтня 2021 року і до досягнення дитиною повноліття. Справа № 266/6460/21. 
Згідно посвідчення серії НОМЕР_1 , яке було видано Головним управлінням Національної поліції в Донецькій області ОСОБА_1 від 28 грудня 2018, останній має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни – учасників бойових дій (а.с. 8). 
Відповідно до довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи № 1239-5002685771 від 03 квітня 2023 року встановлено, що ОСОБА_1 було взято на облік як внутрішньо переміщену особу та зареєстровано його місце проживання/перебування за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 7).
З довідки про доходи № 454 від 04 серпня 2025 року виданої Головним управлінням Національної поліції в Донецькій області ОСОБА_1 вбачається, що він працює у Головному управлінні Національної поліції в Донецькій області (основне місце роботи) та займає посаду старшого інспектора. 
З даної довідки встановлено, що за період з січня 2025 року по липень 2025 року загальна сума його доходу склала 497 091,26 гривень, (за винятком утримання аліментів), даний дохід складається з нарахованої заробітної плати/грошового забезпечення у розмірі 194 572,84 гривень; - 113 181,39 гривень – утримано ПДФО; 110 456,19 гривень – компенсовано ПДФО; -12 452,21 гривень – утримано військовий збір; - 116 516,81 гривень – сплачено аліменти; 408 259,64 гривень – додаткова винагорода згідно постанови КМУ від 28 лютого 2022 року № 168; 25 953,00 гривень – матеріальна допомога (а.с. 9).
22 січня 2025 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_1 , який також діяв від себе та від імені та в інтересах свого малолітнього сина ОСОБА_3 було укладено договір купівлі-продажу квартири, згідно якого, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 купили та прийняли у спільну часткову власність у рівних частинах по (одній/другій) частці кожен, належну продавцю ОСОБА_6 квартиру АДРЕСА_2 (а.с. 12-15). 
03 червня 2025 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 було укладено шлюб, після реєстрації шлюбу дружина змінила прізвище на « ОСОБА_7 », про що Управлінням реєстраційних повноважень та ведення реєстру територіальної громади Краматорської міської ради зроблено відповідний актовий запис № 15 (а.с. 10). 
Інших доказів на підтвердження викладених у позовній заяві обставин позивачем до суду надано не було. 
Частиною першою статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.
Згідно з положеннями статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.
Частиною першої статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.
Згідно з пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.
У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 та у постанові Верховного Суду від 09 вересня 2021 року у справі № 554/3355/20 (провадження № 61-7397св21) зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.
Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.
Статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Подібна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 03 липня 2024 року у справі № 521/2073/23 (провадження № 61-1193св24).
Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку, що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану, як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів.
При цьому такі положення закону не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів: і зміни сімейного і зміни матеріального стану. Однак, зміна сімейного стану є самостійною, не залежної від зміни матеріального стану підставою для зміни розміру аліментів.
Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).
Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Судом враховує витрати позивача на придбання квартири по (одній/другій) частці за ОСОБА_1 та його неповнолітнім сином ОСОБА_3 , що розташована за за адресою: АДРЕСА_2 , вартість якої значно перевищує частину його сукупного доходу за вказаний період з січня 2025 року по липень 2025 року у довідці за 2025 рік, частину від чистого доходу отриманого позивачем після відрахування податків, військового збору та суми сплачених аліментів за вказаний період.
З врахуванням досліджених в судовому засіданні доказів, суд вважає, що в судовому засіданні не знайшла своє підтвердження та обставина, що матеріальне становище позивача на час звернення до суду з позовом погіршилось.
Так, відповідно до довідки з місця роботи він має постійне місце роботи тривалий період, і має достатній дохід для сплати аліментів в тому розмірі, який визначений судом.
Також, позивачем належними та допустимими доказами не підтверджено погіршення його майнового стану, у тому числі, у зв`язку з утриманням дитини ОСОБА_5 від першого шлюбу його дружини ОСОБА_8 , як і не надано доказів того, що вказані витрати ним здійснюються. 
Крім того, посилання позивача у позовній заяві про намір усиновлення дитини ОСОБА_5 не знайшли свого підтвердження, а до матеріалів справи не долучено інших доказів, що у батька дитини ОСОБА_5 наявна заборгованість зі сплати аліментів. 
За таких умов, сама по собі зміна сімейного стану позивача, а саме укладення шлюбу з ОСОБА_9 та утримання її дитини ОСОБА_5 від першого шлюбу, не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів. 
Крім того, позивачем не надано доказів того, що його матеріальний чи сімейний стан змінився так, що сплата аліментів у визначеному судом розмірі є ускладненою. Наявність на його утриманні дитини його дружини, такою обставиною бути не може, оскільки позивачем не наведено відсутність у цієї дитини інших осіб, які мають змогу надавати їй допомогу, тобто не доведено факт перебування дитини ОСОБА_4 на його утриманні.
Позивачем суду не надано доказів, що з нього проводяться будь-які інші стягнення, окрім аліментів, визначених судовим наказом Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області по справі № 266/6460/21 від 25 жовтня 2021 року.
Окрім того, позивачем не надано доказів, що його дохід зменшився і є таким, що не дає змоги виконувати рішення суду.
Поряд з цим, батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою.
Стягнення аліментів на користь відповідача на утримання ОСОБА_3 , в розмірі частини від заробітку (доходу) позивача відповідає вимогам сімейного законодавства, а його зменшення у зв`язку з тим, що позивач має на утриманні неповнолітню дитину ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , його дружини від першого шлюбу, не буде спрямовано на належне забезпечення дитини ОСОБА_3 та суперечитиме його інтересам.
Враховуючи наведене суд приходить до висновку, що позивачем не надано суду доказів, які свідчать про наявність безумовних підстав для зменшення розміру аліментів.
Приймаючи до уваги, що позивачем не доведено підстав для зменшення розміру аліментів, а також те, що стягнення з нього аліментів на утримання сина у розмірі 1/4 частини його заробітку, на думку суду, не створює для позивача надмірний тягар, суд ухвалює рішення про відмову у задоволенні позову.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.
Таким чином, у зв`язку з відмовою в задоволенні позову, судові витрати по справі, відповідно до ст. 141 КПК України, покладаються на позивача.
Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності, Герої України - у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав.
Так, беручи до уваги, що ОСОБА_1 є ветераном війни-учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 , яке було видано Головним управлінням Національної поліції в Донецькій області від 28 грудня 2018 року, останнього слід звільнити від сплати судового збору на підставі п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». 
Керуючись ст.ст. 7, 150, 155, 180, 181, 182, 191, 196 СК України, ст.ст. 8, 12 Закону України «Про охорону дитинства», ст.ст. 2, 4, 12, 13, 76, 77, 81, 89, 141, 263, 264, 265 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів – відмовити.
Судові витрати з розгляду справи – віднести за рахунок держави. 

Заочне рішення може бути переглянуто Самарським районним судом міста Дніпра за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України. Апеляційна скарга на рішення суду подається до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Головуючий суддя: Р.О. Кушнірчук