Справа № 458/1054/23 Головуючий у 1 інстанції: Ференц Р.І. 
Провадження № 22-ц/811/2081/25 Доповідач в 2-й інстанції: Шеремета Н. О. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

11 лютого 2026 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого: Шеремети Н.О.
суддів: Ванівського О.М., Цяцяка Р.П.
секретаря Підлужного В.І.
з участю: представника КНП «Турківська центральна міська лікарня» Турківської міської ради Самбірського району Львівської області – Семенків В.В., представника ОСОБА_1 - Ракушинець А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Комунального некомерційного підприємства «Турківська центральна міська лікарня» Турківської міської ради Самбірського району Львівської області на рішення Турківського районного суду Львівської області від 15 травня 2025 року.

ВСТАНОВИВ:

у листопаді 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Комунального некомерційного підприємства «Турківська центральна міська лікарня» Турківської міської ради Самбірського району Львівської області про скасування наказу про переведення та наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення моральної шкоди та виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу 
В обгрунтування позовних вимог покликається на те, що 12.05.1995 року на підставі наказу № 59 від 12.05.1995 року ОСОБА_1 зараховано на посаду дільничної терапевтичної медсестри Турківської райлікарні. 01.02.2001 року на підставі наказу № 12 ОСОБА_1 переведено на 0,5 ставки акушерки поліклініки. 27.09.2005 року на підставі наказу № 162 ОСОБА_1 переведено на 0,5 ставки акушерки поліклініки та 0,5 ставки медичної сестри ендоскопічного кабінету. 26.02.2008 року на підставі наказу № 28 ОСОБА_1 переведено на посаду акушерки поліклінічного відділення. 23.02.2022 року на підставі наказу № 36 ОСОБА_1 звільнено із займаної посади за угодою сторін п. 1 ст. 36 КЗпП України. Рішенням Турківського районного суду Львівської області від 31.08.2023 року по справі № 458/252/22 позов ОСОБА_1 до Комунального некомерційного підприємства "Турківська центральна міська лікарня" Турківської міської ради Самбірського району Львівської області про скасування наказу про звільнення з посади, поновлення на роботі та відшкодування моральної шкоди задоволено частково, скасовано наказ директора комунального некомерційного підприємства "Турківська центральна міська лікарня" Турківської міської ради Самбірського району Львівської області №36 від 23.02.2022 року в частині звільнення ОСОБА_1 з посади акушерки жіночої консультації поліклінічного відділення Комунального некомерційного підприємства "Турківська центральна міська лікарня" Турківської міської ради Самбірського району Львівської області з 23.02.2022 року, поновлено ОСОБА_1 на посаді акушерки жіночої консультації поліклінічного відділення Комунального некомерційного підприємства "Турківська центральна міська лікарня" Турківської міської ради Самбірського району Львівської області з 23.02.2022 року, стягнуто з Комунального некомерційного підприємства "Турківська центральна міська лікарня" Турківської міської ради Самбірського району Львівської області на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 5000,00 грн, відмовлено в задоволенні решти розміру моральної шкоди, вирішено питання судових витрат, допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення на роботі. Рішення Турківського районного суду Львівської області від 31.08.2023 року та виконавчий лист в частині, яке допущено до негайного виконання в частині поновлення на роботі пред`явлено до виконання комунальному некомерційному підприємства "Турківська центральна міська лікарня" Турківської міської ради Самбірського району Львівської області та до органів Державної виконавчої служби 31.08.2023 року. 06.09.2023 року на підставі наказу № 172 комунального некомерційного підприємства «Турківська центральна міська лікарня» Турківської міської ради Самбірського району Львівської області скасовано наказ директора Комунального некомерційного підприємства «Турківська центральна міська лікарня» Турківської міської ради Самбірського району Львівської області №36 від 23.02.2022 року в частині звільнення ОСОБА_1 з посади акушерки жіночої консультації поліклінічного відділення Комунального некомерційного підприємства "Турківська центральна міська лікарня" Турківської міської ради Самбірського району Львівської області з 23.02.2022 року. 06.09.2023 року на підставі наказу № 173 Комунального некомерційного підприємства «Турківська центральна міська лікарня» Турківської міської ради Самбірського району Львівської області ОСОБА_1 поновлено на посаді акушерки жіночої консультації поліклінічного відділення Комунального некомерційного підприємства "Турківська центральна міська лікарня" Турківської міської ради Самбірського району Львівської області з 23.02.2022 року. 06.09.2023 року на підставі наказу № 174 Комунального некомерційного підприємства «Турківська центральна міська лікарня» Турківської міської ради Самбірського району Львівської області ОСОБА_1 переведено з посади акушерки жіночої консультації поліклінічного відділення Комунального некомерційного підприємства "Турківська центральна міська лікарня" Турківської міської ради Самбірського району на посаду КНП «Турківська центральна міська лікарня» сестри медичної процедурної терапевтичного відділення КНП «Турківська центральна міська лікарня». 09.10.2023 року на підставі наказу № 199 ОСОБА_1 було звільнено з посади сестри медичної процедурної терапевтичного відділення КНП «Турківська центральна міська лікарня» по ст. 40 п. 4 КЗпП України з 10.10.2023 року за систематичні прогули. 
З наведених підстав з врахуванням уточнених позовних вимог просить:
скасувати наказ Комунального некомерційного підприємства «Турківська центральна міська лікарня» Турківської міської ради Самбірського району Львівської області №174 від 06.09.2023 року про переведення ОСОБА_1 з посади акушерки жіночої консультації поліклінічного відділення Комунального некомерційного підприємства «Турківська центральна міська лікарня» Турківської міської ради Самбірського району на посаду КНП «Турківська центральна лікарня» сестри медичної процедурної терапевтичного відділення КНП «Турківська центральна лікарня»;
скасувати наказ Комунального некомерційного підприємства «Турківська центральна міська лікарня» Турківської міської ради Самбірського району Львівської області №199 від 09.10.2023 року про звільнення ОСОБА_1 з посади акушерки жіночої консультації поліклінічного відділення Комунального некомерційного підприємства «Турківська центральна міська лікарня» Турківської міської ради Самбірського району Львівської області з 10.10.2023 року; 
поновити ОСОБА_1 на посаді акушерки жіночої консультації поліклінічного відділення Комунального некомерційного підприємства «Турківська центральна міська лікарня» Турківської міської ради Самбірського району Львівської області з 10.10.2023 (без зазначення дати поновлення з 10.10.2023 року).
стягнути з Комунального некомерційного підприємства «Турківська центральна міська лікарня» Турківської міської ради Самбірського району Львівської області на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 50000,00 грн; 
зобов`язати Комунальне некомерційне підприємство «Турківська центральна міська лікарня» Турківської міської ради Самбірського району Львівської області виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу по день поновлення на роботі в розмірі 389686,29 грн.
Рішенням Турківського районного суду Львівської області від 15 травня 2025 року позовну заяву ОСОБА_1 до Комунального некомерційного підприємства «Турківська центральна міська лікарня» Турківської міської ради Самбірського району Львівської області про скасування наказу про переведення, наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення моральної шкоди та виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу – задоволено частково.
Скасовано наказ Комунального некомерційного підприємства «Турківська центральна міська лікарня» Турківської міської ради Самбірського району Львівської області №174 від 06.09.2023 року про переведення ОСОБА_1 з посади акушерки жіночої консультації поліклінічного відділення Комунального некомерційного підприємства «Турківська центральна міська лікарня» Турківської міської ради Самбірського району на посаду сестри медичної процедурної терапевтичного відділення Комунального некомерційного підприємства «Турківська центральна міська лікарня» Турківської міської ради Самбірського району Львівської області.
Скасовано наказ Комунального некомерційного підприємства «Турківська центральна міська лікарня» Турківської міської ради Самбірського району Львівської області №199 від 09.10.2023 року про звільнення ОСОБА_1 з посади сестри медичної процедурної терапевтичного відділення Комунального некомерційного підприємства «Турківська центральна міська лікарня» Турківської міської ради Самбірського району Львівської області з 10.10.2023 року.
Поновлено ОСОБА_1 на посаді акушерки жіночої консультації поліклінічного відділення Комунального некомерційного підприємства «Турківська центральна міська лікарня» Турківської міської ради Самбірського району Львівської області.
Стягнуто з Комунального некомерційного підприємства «Турківська центральна міська лікарня» Турківської міської ради Самбірського району Львівської області в користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 2000,00 грн.
Зобов`язано Комунальне некомерційне підприємство «Турківська центральна міська лікарня» Турківської міської ради Самбірського району Львівської області виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу по день поновлення на роботі, стягнувши цю суму в розмірі 389686,29 грн.
Стягнуто з Комунального некомерційного підприємства "Турківська центральна міська лікарня" Турківської міської ради Самбірського району Львівської області в користь ОСОБА_1 витрати пов`язані зі сплатою судового збору в загальній сумі 3220,80 грн (1073,60 + 1073,60 + 1073,60 = 3220,80).
Стягнуто з Комунального некомерційного підприємства "Турківська центральна міська лікарня" Турківської міської ради Самбірського району Львівської області в користь держави судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 2684,00 грн (за вимогу немайнового характеру яка стосується поновлення на роботі позивачки).
Стягнуто з Комунального некомерційного підприємства "Турківська центральна міська лікарня" Турківської міської ради Самбірського району Львівської області в користь держави судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 5845,29 грн (за вимогу майнового характеру яка стосується виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу позивачки).
В решті позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди відмовлено..
Рішення суду оскаржило Комунальне некомерційне підприємство «Турківська центральна міська лікарня» Турківської міської ради Самбірського району Львівської області, в апеляційній скарзі покликається на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з невідповідністю висновків суду обставинам справи.
На думку апелянта суд першої інстанції частково задовольнив позовні вимоги ОСОБА_1 до Комунального некомерційного підприємства «Турківська центральна міська лікарня» Турківської міської ради Самбірського району Львівської області, в той час як позивачем заявлено позовні вимоги до КНП «Турківська центральна лікарня» Турківської міської ради Самбірського району Львівської області, однак такої юридичної особи не існує, що свідчить про вихід суду за межі позовних вимог. Судом не враховано, що наказом №199 від 09.10.2023 року ОСОБА_1 звільнена з посади сестри медичної процедурної терапевтичного відділення КНП «Турківська ЦМЛ», відтак її поновлення на посаді акушерки жіночої консультації поліклінічного відділення КНП « Турківської ЦМЛ» у зв`язку з визнанням незаконним наказу від 06.09.2023 року є неправильним, оскільки визнання незаконним згаданого наказу може бути підставою для поновлення її на посаді сестри медичної процедурної терапевтичного відділення КНП «Турківська ЦМЛ». Судом не враховано ту обставину, що на момент ухвалення оскаржуваного рішення ОСОБА_1 наказом від 12.03.2024 року №54 поновлено на посаду акушерки жіночої консультації поліклінічного відділення КНП « Турківської ЦМЛ» з 23.02.2022 року, і що ОСОБА_1 з 13.03.2024 року приступила до роботи на цій посаді. Задовольняючи позовну вимогу про скасування наказу про переведення, суд першої інстанції безпідставно не врахував введення в Україні воєнного стану, та положень Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» який надає право роботодавцю переводити працівника на іншу роботу, не обумовлену трудовим договором, без його згоди. Визнаючи незаконним наказ про звільнення ОСОБА_1 , суд першої інстанції безпідставно не врахував те, що ОСОБА_1 впродовж тривалого часу з часу її переведення на посаду сестри медичної процедурної терапевтичного відділення КНП «Турківська ЦМЛ», з 06.09.2023 року без поважних причин не виходила на роботу, допустила прогул, що відповідно до п.4 ст. 40 КЗпП України є підставою для звільнення. Суд не врахував, що та обставина, що ОСОБА_1 , не погоджувалася з наказом про переведення і його оскарження, не є поважною причиною невиходу на роботу. Апелянт вважає, що вимога про стягнення моральної шкоди є безпідставною, оскільки безпідставними є інші позовні вимоги позивачки. З врахуванням вищенаведеного, апелянт також заперечує щодо стягнення з відповідача судових витрат, просить оскаржуване рішення суду скасувати та ухвали нове судове рішення, яким відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог повністю, стягнути з ОСОБА_1 судовий збір за подання апеляційної скарги. 
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника Комунального некомерційного підприємства «Турківська центральна міська лікарня» Турківської міської ради Самбірського району Львівської області Семенківа В.В. на підтримання доводів апеляційної скарги, заперечення представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 щодо задоволення апеляційної скарги,дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з огляду на таке.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч.1 ст. 13 ЦПК України).
Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно з положеннями ч.ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.(ч. 1 ст. 89 ЦПК України).
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції, визнавши незаконним переведення ОСОБА_1 з посади акушерки жіночої консультації поліклінічного відділення КНП «Турківська центральна міська лікарня» Турківської міської ради Самбірського раойну Львівської області на посаду сестри медичної процедурної терапевтичного відділення КНП «Турківська центральна міська лікарня», дійшов висновку про те, що вона не виходила на роботу з поважних причин, що свідчить про те, що прогулу вона не допустила, і за встановлених судом обставин справи дійшов висновку пронезаконність її звільнення за прогул, що є підставою для поновлення її на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, та стягнення моральної шкоди.
Колегія суддів не в повній мірі погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на таке.
Судом першої інстанції встановлено, що 12.05.1995 року на підставі наказу № 59 від 12.05.1995 року ОСОБА_1 зараховано на посаду дільничної терапевтичної медсестри Турківської райлікарні, 01.02.2001 року її переведено на 0,5 ставки акушерки поліклініки, 27.09.2005 року перевдено на 0,5 ставки акушерки поліклініки та на 0,5 ставки медичної сестри ендоскопічного кабінету, а 26.02.2008 року наказом № 28 переведено на посаду акушерки поліклінічного відділення КНП «Турківська центральна міська лікарня» Турківської міської ради Самбірського району Львівсьокї області.
23.02.2022 року на підставі наказу № 36 ОСОБА_1 звільнено із займаної посади за угодою сторін п. 1 ст. 36 КЗпП України.
Рішенням Турківського районного суду Львівської області від 31.08.2023 року по справі № 458/252/22 позов ОСОБА_1 до комунального некомерційного підприємства "Турківська центральна міська лікарня" Турківської міської ради Самбірського району Львівської області про скасування наказу про звільнення з посади, поновлення на роботі та відшкодування моральної шкоди задоволено частково, скасовано наказ директора комунального некомерційного підприємства "Турківська центральна міська лікарня" Турківської міської ради Самбірського району Львівської області №36 від 23.02.2022 року в частині звільнення ОСОБА_1 з посади акушерки жіночої консультації поліклінічного відділення комунального некомерційного підприємства "Турківська центральна міська лікарня" Турківської міської ради Самбірського району Львівської області з 23.02.2022 року, поновлено ОСОБА_1 на посаді акушерки жіночої консультації поліклінічного відділення комунального некомерційного підприємства "Турківська центральна міська лікарня" Турківської міської ради Самбірського району Львівської області з 23.02.2022 року, стягнуто з комунального некомерційного підприємства "Турківська центральна міська лікарня" Турківської міської ради Самбірського району Львівської області на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 5000,00 грн, відмовлено в задоволенні решти розміру моральної шкоди, вирішено питання судових витрат, допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення на роботі.
На виконання рішення Турківського районного суду Львівсьокї област від 31.08.2023 року, 06.09.2023 року наказом № 172 Комунального некомерційного підприємства «Турківська центральна міська лікарня» Турківської міської ради Самбірського району Львівської області скасовано наказ директора Комунального некомерційного підприємства «Турківська центральна міська лікарня» Турківської міської ради Самбірського району Львівської області №36 від 23.02.2022 року в частині звільнення ОСОБА_1 з посади акушерки жіночої консультації поліклінічного відділення комунального некомерційного підприємства "Турківська центральна міська лікарня" Турківської міської ради Самбірського району Львівської області з 23.02.2022 року і наказом № 173 Комунального некомерційного підприємства «Турківська центральна міська лікарня» Турківської міської ради Самбірського району Львівської області ОСОБА_1 поновлено на посаді акушерки жіночої консультації поліклінічного відділення Комунального некомерційного підприємства "Турківська центральна міська лікарня" Турківської міської ради Самбірського району Львівської області з 23.02.2022 року.
Оскаржуваним наказом Комунального некомерційного підприємства «Турківська центральна міська лікарня» Турківської міської ради Самбірського району Львівської області №174 від 06.09.2023 року ОСОБА_1 переведено з посади акушерки жіночої консультації поліклінічного відділення Комунального некомерційного підприємства "Турківська центральна міська лікарня" Турківської міської ради Самбірського району на посаду сестри медичної процедурної терапевтичного відділення КНП «Турківська центральна міська лікарня».
Оскаржуваним наказом Комунального некомерційного підприємства «Турківська центральна міська лікарня» Турківської міської ради Самбірського району Львівської області №199 від 09.10.2023 року ОСОБА_1 звільнено з посади сестри медичної процедурної терапевтичного відділення КНП «Турківська центральна міська лікарня» по ст. 40 п. 4 КЗпП України з 10.10.2023 року за систематичні прогули (в тому числі відсутності на роботі більше З годин протягом робочого дня). Підставами вказано акти про відсутність на роботі ОСОБА_1 та доповідні записки завідуючої терапевтичним відділенням Стець Т.Р. та старшої сестри медичної терапевтичного відділення ОСОБА_3 .
З матеріалів справи вбачається, що 16.01.2024 року постановою Львівського апеляційного суду апеляційні скарги комунального некомерційного підприємства "Турківська центральна міська лікарня" Турківської міської ради Самбірського району Львівської області задоволено частково, рішення Турківського районного суду Львівської області від 31.08.2023 року та ухвалу Турківського районного суду Львівської області від 01.09.2023 року скасовано і прийнято нове рішення, яким позов ОСОБА_1 задоволено частково, визнано незаконним та скасовано наказ комунального некомерційного підприємства "Турківська центральна міська лікарня" Турківської міської ради Самбірського району Львівської області №36 від 23.02.2022 року про звільнення ОСОБА_1 з посади акушерки жіночої консультації поліклінічного відділення комунального некомерційного підприємства "Турківська центральна міська лікарня" Турківської міської ради Самбірського району Львівської області за п.1 ст.36 КЗпП України, поновлено ОСОБА_1 на посаді акушерки жіночої консультації поліклінічного відділення комунального некомерційного підприємства "Турківська центральна міська лікарня" Турківської міської ради Самбірського району Львівської області з 23.02.2022 року. В задовленні решти вимог відмовлено.
Наказом №54 від 12.03.2024 року ОСОБА_1 поновлено на посаді акушерки жіночої консультації поліклінічного відділення комунального некомерційного підприємства «Турківська центральна міська лікарня» Турківської міської ради Самбірського району Львівської області з 23.02.2022 року, і саме на цій посаді позивач працює в даний час. 
Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. 
Однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у ст. 5-1 КЗпП України правовий захист від необгрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи. 
Вирішуючи вимогу ОСОБА_1 про скасування наказу Комунального некомерційного підприємства «Турківська центральна міська лікарня» Турківської міської ради Самбірського району Львівської області №174 від 06.09.2023 року про переведення ОСОБА_1 з посади акушерки жіночої консультації поліклінічного відділення Комунального некомерційного підприємства «Турківська центральна міська лікарня» Турківської міської ради Самбірського району на посаду сестри медичної процедурної терапевтичного відділення Комунального некомерційного підприємства «Турківська центральна міська лікарня» Турківської міської ради Самбірського району Львівської області, суд першої інстанції дійшов висновку, що виконуючи рішення суду про поновлення ОСОБА_1 на посаді акушерки жіночої консультації поліклінічного відділення Комунального некомерційного підприємства «Турківська центральна міська лікарня» Турківської міської ради Самбірського району Львівської області ця посада згідно наказу №42 від 11.03.2022 року була виведена за штат, а відтак, достовірно знаючи про відсутність посади акушерки жіночої консультації поліклінічного відділення, відповідач, видавши наказ № 173 від 06.09.2023 року, лише формально поновив ОСОБА_1 на посаді акушерки жіночої консультації поліклінічного відділення.
Видавши наказ № 173 від 06.09.2023 року про поновлення ОСОБА_1 , на посаді акушерки жіночої консультації поліклінічного відділення Комунального некомерційного підприємства "Турківська центральна міська лікарня" Турківської міської ради Самбірського району, відповідач, в цей же день, 06.09.2023 року, видає наказ №174 «Про переведення ОСОБА_1 на вакантну посаду сестри медичної процедурної терапевтичного відділення КНП «Турківська ЦМЛ».
Як вбачається з оскаржуваного позивачем наказу від 06.09.2023 року №174 «Про переведення ОСОБА_1 , на вакантну посаду сестри медичної процедурної терапевтичного відділення КНП «Турківська ЦМЛ» підставою прийняття наказу зазначено: відсутність у Комунальному некомерційному підприємстві «Турківська центральна міська лікарня» Турківської міської ради Самбірського району Львівської області вакантної посади акушерки жіночої консультації поліклінічного відділення КНП «Турківська ЦМЛ» Турківської міської ради, яка виведена за штат наказом №42 від 11.03.2022 року, і у відповідності до приписів статті 3 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану».
Згідно з частинами першою, третьою та четвертою статті 32 КЗпП України переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, а також переведення на роботу на інше підприємство, в установу, організацію або в іншу місцевість, хоча б разом з підприємством, установою, організацією, допускається тільки за згодою працівника, за винятком випадків, передбачених у статті 33 цього Кодексу та в інших випадках, передбачених законодавством.
 
Безспірно встановлено, що позивач згоди на її переведення з посади акушерки жіночої консультації поліклінічного відділення КНП «Турківська ЦМЛ» на посаду сестри медичної процедурної терапевтичного відділення КНП «Турківська ЦМЛ», не надавала. 
 
Відповідно до статті 3 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» у період дії воєнного стану роботодавець має право перевести працівника на іншу роботу, не обумовлену трудовим договором, без його згоди (крім переведення на роботу в іншу місцевість, на території якої тривають активні бойові дії), якщо така робота не протипоказана працівникові за станом здоров`я, лише для відвернення або ліквідації наслідків бойових дій, а також інших обставин, що становлять або можуть становити загрозу життю чи нормальним життєвим умовам людей, з оплатою праці за виконану роботу не нижче середньої заробітної плати за попередньою умовою.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що обставини, за яких застосовуються положення ст. 3 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» - відвернення або ліквідації наслідків бойових дій, а також інших обставин, що cтaновлять або можуть становити загрозу життю чи нормальним життєвим умовам людей в м. Турка в наказі про переведення не зазначено, наявність таких відповідачем не доведено, що свідчить про відсутність підстав для застосування положень ст. 3 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» та переведення позивачки з цих підстав на посаду сестри медичної процедурної терапевтичного відділення КНП «Турківська ЦМЛ», без її згоди.
 
На думку колегії суддів, вірними є висновки суду першої інстанції про те, що переведення ОСОБА_1 на посаду сестри медичної процедурної терапевтичного відділення КНП «Турківська центральна міська лікарня» Турківської міської ради відбулося з порушенням вимог статті 32 КЗпП України, що є підставою для скасування наказу від 06.09.2023 року №174 «Про переведення ОСОБА_1 , на вакантну посаду сестри медичної процедурної терапевтичного відділення КНП «Турківська ЦМЛ».
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позовна вимога ОСОБА_1 про скасування наказу Комунального некомерційного підприємства «Турківська центральна міська лікарня» Турківської міської ради Самбірського району Львівської області №174 від 06.09.2023 року про переведення ОСОБА_1 з посади акушерки жіночої консультації поліклінічного відділення Комунального некомерційного підприємства «Турківська центральна міська лікарня» Турківської міської ради Самбірського району на посаду сестри медичної процедурної терапевтичного відділення Комунального некомерційного підприємства «Турківська центральна міська лікарня» Турківської міської ради Самбірського району Львівської області підлягає до задоволення.
Задовольняючи позову вимогу про скасування наказу Комунального некомерційного підприємства «Турківська центральна міська лікарня» Турківської міської ради Самбірського району Львівської області №199 від 09.10.2023 року про звільнення ОСОБА_1 з посади сестри медичної процедурної терапевтичного відділення комунального некомерційного підприємства «Турківська центральна міська лікарня» Турківської міської ради Самбірського району Львівської області з 10.10.2023 року, суд виходив з незаконності звільнення ОСОБА_1 на підставі ст. 40 п. 4 КЗпП України з 10.10.2023 року за систематичні прогули (в тому числі відсутності на роботі більше 3 годин протягом робочого дня).
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду з огляду на таке.
Порушенням трудової дисципліни є невиконання чи неналежне виконання з вини працівника покладених на нього трудових обов`язків. 
Власник або уповноважений ним орган має право розірвати трудовий договір у випадку здійснення працівником прогулу без поважних причин (пункт 4 частини першої статті 40 КЗпП). 
Прогул - це відсутність працівника на роботі без поважних причин більше трьох годин. Для звільнення працівника на такій підставі власник або уповноважений ним орган повинен мати докази, що підтверджують відсутність працівника на робочому місці більше трьох годин упродовж робочого дня.
Відповідно до ст. 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення роботодавець повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення роботодавець повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.
Водночас за змістом положень статей 147-1, 149 КЗпП України, статті 81 ЦПК України у справах щодо притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності обов`язок доказування правомірності застосування дисциплінарного стягнення покладається на роботодавця (постанова Верховного Суду від 23 січня 2018 року у справі № 273/212/16-ц).
Для вирішення питання про законність звільнення позивача з роботи за пунктом 4 частини першої статті 40 КЗпП України необхідним є з`ясування поважності причин його відсутності на роботі. Поважними визнаються такі причини, які виключають вину працівника.
З оскаржуваного наказу від 09.10.2023 року №199 «Про звільнення ОСОБА_1 » вбачається, що ОСОБА_1 , сестру медичну процедурну терапевтичного відділення КНП «Турківська міська центральна лікарня» звільнено із займаної посади за систематичні прогули (у тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) по статті 40 пункт 4 КЗпП України з 10.10.2023 року. 
Позивач не заперечує невихід на роботу після 06.09.2023 року, пояснивши це тим, що не погодилася з переведенням її на посаду сестри медичної процедурної терапевтичного відділення КНП «Турківська міська центральна лікарня», вважала переведення незаконним.
Невихід працівника на роботу у зв`язку з незаконним переведенням не можна вважати прогулом без поважних причин, що відповідає висновку викладеного Верховним Судом у постанові від 08 травня 2019 року у справі № 489/1609/17 та у постанові від 05.10.2022р. у справі № 279/1345/21.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про незаконність переведення ОСОБА_1 на посаду сестри медичної процедурної терапевтичного відділення КНП «Турківська міська центральна лікарня» та скасування наказу про переведення, а відтак невихід ОСОБА_1 на роботу не може вважатися прогулом без поважних причин, а одже звільнення позивача за пунктом 4 частини першої статті 40 КЗпП України відбулося без законної підстави, у зв`язку з чим вимога про скасування наказу відповідача №199 від 09.10.2023 року про звільнення ОСОБА_1 за прогул підлягає до задоволення.
Враховуючи вищенаведене, позовна вимога про скасування наказу Комунального некомерційного підприємства «Турківська центральна міська лікарня» Турківської міської ради Самбірського району Львівської області №199 від 09.10.2023 року про звільнення ОСОБА_1 з посади сестри медичної процедурної терапевтичного відділення некомерційного підприємства «Турківська центральна міська лікарня» Турківської міської ради Самбірського району Львівської області з 10.10.2023 року підлягає до задоволення, і як наслідок підставною є позовна вимога про поновлення ОСОБА_1 на посаді акушерки жіночої консультації поліклінічного відділення Комунального некомерційного підприємства «Турківська центральна міська лікарня» Турківської міської ради Самбірського району Львівської області.
Разом з тим, як зазначаллося раніше, постановою Львівського апеляційного суду від 16.01.2024 року було задоволено частково апеляційні скарги Комунального некомерційного підприємства "Турківська центральна міська лікарня" Турківської міської ради Самбірського району Львівської області, рішення Турківського районного суду Львівської області від 31.08.2023 року та ухвалу Турківського районного суду Львівської області від 01.09.2023 року скасовано і прийнято нове рішення, яким позов ОСОБА_1 задоволено частково, визнано незаконним та скасовано наказ Комунального некомерційного підприємства "Турківська центральна міська лікарня" Турківської міської ради Самбірського району Львівської області №36 від 23.02.2022 року про звільнення ОСОБА_1 з посади акушерки жіночої консультації поліклінічного відділення Комунального некомерційного підприємства "Турківська центральна міська лікарня" Турківської міської ради Самбірського району Львівської області за п.1 ст.36 КЗпП України, поновлено ОСОБА_1 на посаді акушерки жіночої консультації поліклінічного відділення Комунального некомерційного підприємства "Турківська центральна міська лікарня" Турківської міської ради Самбірського району Львівської області з 23.02.2022 року. В задовленні решти вимог відмовлено.
На виконання постанови Львівського апеляційного суду від 16.01.2024 року, наказом №54 від 12.03.2024 року ОСОБА_1 поновлено на посаді акушерки жіночої консультації поліклінічного відділення Комунального некомерційного підприємства «Турківська центральна міська лікарня» Турківської міської ради Самбірського району Львівської області з 23.02.2022 року, і саме на цій посаді позивач працює в даний час. 
В суді апеляційної інстанції і представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , і представник Комунального некомерційного підприємства «Турківська центральна міська лікарня» Турківської міської ради Самбірського району Львівської області Семенків В.В. ствердили ту обстаивну, що ОСОБА_1 поновлена на посаді акушерки жіночої консультації поліклінічного відділення Комунального некомерційного підприємства «Турківська центральна міська лікарня» Турківської міської ради Самбірського району Львівської області з 23.02.2022 року, і саме на цій посаді позивач працює в даний час.
З огляду на встановлені судом апеляційної інстанції вищезазначені обставини, те, що ОСОБА_1 наказом від 12.03.2024 року поновлена на посаді акушерки жіночої консультації поліклінічного відділення Комунального некомерційного підприємства «Турківська центральна міська лікарня» Турківської міської ради Самбірського району Львівської області з 23.02.2022 року і працює в даний час на цій посаді, колегія суддів вважає, що в задоволенні цієї вимоги ОСОБА_1 із зазначених вище підстав слід відмовити. 
Частина 2 статті 235 КЗпП України передбачає, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більше ніж за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку зва весь час вимушеного прогулу. 
Погоджуючись з висновками суду першої інстанції про стягнення з Комунального некомерційного підприємства «Турківська центральна міська лікарня» Турківської міської ради Самбірського району Львівської області в користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу по день поновлення на роботі, колегія суддів не погоджується з розміром стягнутого судом середнього заробітку за час вимушеного прогулу з огляду на таке. 
А відтак, висновок суду першої інстанції про задоволення позовної вимоги про стягнення з відповідача на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу по день поновлення на роботі, є вірним, відповідає положенням частини 2 статті 235 КЗпП України.
 
Як вбачається зі змісту уточнених позовних вимог, позивач просить стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу з 23.02.2022 року, тобто, з часу незаконного її попереднього звільнення, оскільки постановою Львівського апеляційного суду від 16 січня 2024 року ОСОБА_1 поновлена на посаді акушерки жіночої консультації поліклінічного відділення КНП «Турківська міська центральна лікарня» Турківської міської ради з 23 лютого 2022 року у зв`язку з незаконним її звільненням з цієї посади, однак судом не ухвалювалося рішення про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, тобто за період з 23.02.2022 року до 12.03.2024 року, до часу поновлення на роботі.
Безспірним є те, що відповідач самостійно поновив позивача на роботі 12.03.2024 року з 23.02.2022 року, і з 13.02.2024 року ОСОБА_1 працює на посаді акушерки жіночої консультації поліклінічного відділення Комунального некомерційного підприємства "Турківська центральна міська лікарня" Турківської міської ради Самбірського району Львівської області.
Оскільки при ухваленні рішення Турківським районним судом Львівської області від 31 серпня 2023 року, при ухваленні постанови Львівським апеляційним судом від 16.01.2024 року за наслідками розгляду цивільної справи № 458/252/22 вимога про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв`язку з незаконним звільненням ОСОБА_1 судами не вирішувалася, слід погодитись з висновками суду першої інстанції про стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу з часу незаконного звільнення позивача, з 23.02.2022 року до часу поновлення її на посаді, 12.03.2024 року.
Суд вірно зазначив, що відповідно до ст. 235 КЗпП України виплата ОСОБА_1 середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу здійснюється за весь час вимушеного прогулу, який тривав з 23.02.2022 року, оскільки вирішуючи спір про поновлення ОСОБА_1 на посаді акушерки жіночої консультації поліклінічного відділення комунального некомерційного підприємства "Турківська центральна міська лікарня" Турківської міської ради Самбірського району Львівської області з 23.02.2022 року, судами не вирішувалася позовна вимога про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. 
Обгрунтованим є висновок суду першої інстанції про те, що працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу без обмеження будь-яким строком згідно з частиною другою статті 233 КЗпП України та не позбавлений права після ухвалення судового рішення про поновлення його на роботі в подальшому звернутися до суду із позовом про стягнення на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу, визначеного частиною другою статті 235 КЗпП України.
Середній заробіток за час вимушеного прогулу слід розраховувати на підставі Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року N 100.
Середній заробіток за час вимушеного прогулу за своїм змістом є заробітною платою, право на отримання якої виникло у працівника, який був незаконно позбавлений можливості виконувати свою трудову функцію з незалежних від нього причин. Такий висновок підтверджується також змістом частини другої статті 235 КЗпП України, якою визначено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи. 
Тобто в разі визнання звільнення незаконним та поновлення працівника на роботі держава гарантує отримання працівником середнього заробітку за час вимушеного прогулу, оскільки такий працівник був незаконно позбавлений роботодавцем можливості виконувати свою трудову функцію з незалежних від нього причин та отримувати заробітну плату.
Пунктом 2 Порядку N 100 передбачено, що середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата. Якщо протягом останніх двох календарних місяців, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата, працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи.
Відповідно до пункту 3 Порядку N 100 при обчисленні середньої заробітної плати враховуються всі суми нарахованої заробітної плати згідно із законодавством та умовами трудового договору, крім визначених у пункті 4 цього Порядку.
 
Згідно з пунктом 8 Порядку N 100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів / годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.
 
За останні 2 місяці перед звільненням позивач отримувала заробітну плату: листопад 2021 року – 7976.77 грн.; грудень 2021 року – 8555,63 грн., кількість робочих днів у листопаді 2021 року – 22, у грудні 2021 року – 22 дні, всього 44 дні, а відтак середньоденна заробітна плата позивачки становить: (7976.77 грн. + 8555.63 грн.) : 44 дні =375.74 грн.
 
Кількість робочих днів з дня незаконного звільнення позивачки, з 23.02.2022 року до дня поновлення, 12.03.2024 року, становила 526 робочих дні (2022 рік- 214 днів, 2023 рік – 260 днів, 2024 рік -52 дні).
 
Оскільки кількість робочих днів з дня незаконного звільнення позивачки з 23.02.2022 року до дня поновлення 12.03.2024 року становила 526 робочих дні, середньоденна заробітна плата становила 375.74 грн., то середній заробіток за час вимушеного прогулу, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача становить 197639.24 грн.=(526 х 375.74 грн.) 
 
Колегія суддів не погоджується з розрахунком середнього заробітку за час вимушеного прогулу, розрахованого судом першої інстанції, оскільки судом неправильно встановлено кількість робочих днів, а також неправильно розраховано середньоденний заробіток позивачки, оскільки при його розрахунку суд безпідставно врахував доходи позивачки за січень 2022 року, яка, окрім заробітної плати включала і інші нарахування, а саме, оплата частини основної щорічної відпустки, одноразова матеріальна допомога на оздоровлення. 
 
А відтак, рішення суду в частині задоволення позовних вимог про стягнення на користь позивачки середнього заробітку за час вимушеного прогулу слід змінити, зменшивши його розмір з 319414.99 грн. до 197639.24 грн. 
 
Вирішуючи позовну вимогу про стягнення з Комунального некомерційного підприємства «Турківська центральна міська лікарня» Турківської міської ради Самбірського району Львівської області в користь ОСОБА_1 моральної шкоди в розмірі 50000,00 грн., суд дійшов висновку, що вимога про стягнення моральної шкоди підлягає до часткового задоволення з врахуванням наступного.
 
Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди (пункт 9 частини другої статті 16 ЦК України)
 
Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
 
Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.
 
Частина 1 статті 237-1 КЗпП України передбачає, що відшкодування роботодавцем моральної шкоди працівнику повадиться у разі, якщо порушення його законних прав, у тому числі внаслідок дискримінації, мобінгу (цькування), факт якого підтверджено судовим рішенням, що набрало законної сили, призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. 
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц (провадження № 14-298цс18) зроблено висновок про те, що моральною шкодою визначаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють під час розгляду справи. 
Судом першої інстанції встановлено, що мав факт незаконного переведення і факт незаконного звільнення відповідачем ОСОБА_1 , що підтверджує протиправність поведінки Комунального некомерційного підприємства "Турківська центральна міська лікарня" Турківської міської ради Самбірського району Львівської області і наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою.
Під час розгляду справи судом першої інстанції позивачкою ОСОБА_1 належними і допустимими доказами доведено, що Комунальне некомерційне підприємство "Турківська центральна міська лікарня" Турківської міської ради Самбірського району Львівської області є саме та особа, яка винесла оскаржувані накази і як наслідок протиправними діями відповідача позивачу спричинено моральну шкоду, у зв`язку з чим суд дійшов висновку про покладення обов`язку відшкодувати завдану позивачу моральну шкоду на відповідача, оскільки така шкода була викликана протиправною поведінкою відповідальної за неї особи, саме Комунальним некомерційним підприємством "Турківська центральна міська лікарня" Турківської міської ради Самбірського району Львівської області.
Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, який при визначенні грошової компенсації моральної шкоди, з урахуванням засад розумності та справедливості, глибини душевних страждань, переживань позивачки, з врахуванням негативних наслідків морального характеру, яких зазнала позивач внаслідок незаконного переведення та тнезаконного звільнення з посади, вірно вважав, що на користь позивачки ОСОБА_1 підлягає стягненню 2000,00 грн як грошової компенсації моральної шкоди саме з Комунального некомерційного підприємства "Турківська центральна міська лікарня" Турківської міської ради Самбірського району Львівської області.
Суд першої інстанції дійшов висновку, з яким погоджується колегія суддів, про стягнення з Комунального некомерційного підприємства «Турківська центральна міська лікарня» Турківської міської ради Самбірського району Львівської області в користь ОСОБА_1 моральної шкоди в розмірі 2000,00 грн, та відмову в задоволенні решти позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди.
Частина 13 статті 141 ЦПК України передбачає, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. 
Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
Оскільки позивачка за подання позовної заяви до суду сплатила судовий збір в розмірі 3221,00 грн. (за позовну вимогу про скасування наказу про переведення в розмірі 1073,60 грн, за позовну вимогу про скасування наказу про звільнення в розмірі 1073,60 грн та за позовну вимогу про стягнення моральної шкоди в сумі 50000 грн в розмірі 1073,60 грн.), згідно долученої до заяви квитанції до платіжної інструкції на переказ готівки №0.0.3316159055.1 від 20.11.2023 року вбачається, що позивачем у АТ КБ «ПриватБанк» було оплачено судовий збір у сумі 3221,00 грн., то з Комунального некомерційного підприємства "Турківська центральна міська лікарня" Турківської міської ради Самбірського району Львівської області в користь ОСОБА_1 підлягають стягненню витрати, пов`язані зі сплатою судового збору в загальній сумі 3220,80 грн (1073,60 + 1073,60 + 1073,60 = 3220,80).
 
Водночас, згідно з п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнена від сплати судового збору під час розгляду справи про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі, а відтак судовий збір підлягає стягненню з Комунального некомерційного підприємства "Турківська центральна міська лікарня" Турківської міської ради Самбірського району Львівської області в користь держави, і оскільки позивачем у спарві є фізична, а не юридична особа з відповідача підлягають стягненню судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 1976.39 грн за вимогу майнового характеру про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, а не у розмірах, зазначених судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні суду, що є підставою для зміни рішення суду в цій частині. 
 
З огляду на часткове задоволення апеляційної скарги, та те, що апелянтом за подання апеляційної скарги сплачено 17625.14 грн., Комунальному некомерційному підприємству "Турківська центральна міська лікарня" Турківської міської ради Самбірського району Львівської області в порядку частини 6 статті 141 ЦПК України слід компенсувати за рахунок держави 4320.84 грн. у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Європейський суд з прав людини вказує на те, що «пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди давати вмотивування своїх рішень, хоч це не може сприйматись, як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо вмотивування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, може бути визначено лише у світлі конкретних обставин справи» (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» («Pronina v. Ukraine») від 18 липня 2006 року, заява № 63566/00, § 23).
Згідно з п. 2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 376, 381-384 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

апеляційну скаргу Комунального некомерційного підприємства «Турківська центральна міська лікарня» Турківської міської ради Самбірського району Львівської області задовольнити частково.
Рішення Турківського районного суду Львівсьокї обрості від 15 травня 2025 року в частині поновлення ОСОБА_1 посаді акушерки жіночої консультації поліклінічного відідлення Комунального некомерційного підприємства «Турківська центральна міська лікарня» Турківської міської ради Самбірського району Львівської області – скасувати та ухвалити в цій частині вимог нове судове рішення, яким у задоволенні цієї позовної вимоги ОСОБА_1 – відмовити.
Рішення Турківського районного суду Львівсьокї області від 15 травня 2025 року в частині зобов`язання Комунального некомерційного підприємства «Турківська центральна міська лікарня» Турківської міської ради Самбірського району Львівської області виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу по день поновлення на роботі в розмірі 389686,29 грн. та в частині судового збору, який підлягає стягненню з Комунального некомерційного підприємства «Турківська центральна міська лікарня» Турківської міської ради Самбірського району Львівської області в користь держави – змінити, зменшивши їх розмір.
Стягнути з Комунального некомерційного підприємства «Турківська центральна міська лікарня» Турківської міської ради Самбірського району Львівської області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 197639.24 грн. з утриманням з цієї суми обов`язкових податків та зборів.
Стягнути з Комунального некомерційного підприємства "Турківська центральна міська лікарня" Турківської міської ради Самбірського району Львівської області в користь держави судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 1976.39 грн (за вимогу майнового характеру щодо стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу).
 
В решті рішення суду залишити без змін.
Компенсувати Комунальному некомерційному підприємству «Турківська центральна міська лікарня» Турківської міської ради Самбірського району Львівської області за рахунок держави 4320.84 грн. у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Повна постанова складена 11.02.2026 року.

Головуючий: Н.О. Шеремета 
Судді: О.М. Ванівський 
Р.П. Цяцяк