РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ	

06 березня 2026 року	Справа №160/26662/25 	

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Конєвої С.О. 

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами у місті Дніпрі адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до відповідача-1: Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Дніпропетровській області, до відповідача-2: Аварійно-рятувального загону спеціального призначення Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Дніпропетровській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, -
ВСТАНОВИВ:
17.09.2025р. через систему «Електронний суд» ОСОБА_1 звернувся з адміністративним позовом до Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Дніпропетровській області та, з урахуванням уточненого адміністративного позову від 07.10.2025р., просить:
- визнати бездіяльність відповідача щодо не нарахування та не виплати в повному обсязі фельдшеру відділення забезпечення та медичного супроводу медико-санітарної частини аварійно-рятувального загону спеціального призначення Головного управління ДСНС України у Дніпропетровській області ОСОБА_1 додаткової винагороди, яка встановлена Постановою КМУ від 28.02.2022р. № 168 з 13 червня 2025року по 04 вересня 2025року, протиправною;
- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачеві додаткову винагороду в розмірі до 100 000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць за період з 13 червня 2025 року по 04 вересня 2025 року.
Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що він за наказом відповідача у згаданий вище період виконував завдання із гуманітарного розмінування населених пунктів, об`єктів інфраструктури на території Херсонської області, забруднених вибухонебезпечними предметами внаслідок повномаштабного вторгнення збройних сил рф в Україну, тому, на переконання позивача, він має право на отримання додаткової винагороди, збільшеної до 100 000 грн. в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах, передбаченої пунктом 1 постанови КМУ №168, проте, така додаткова винагорода відповідачем йому нарахована та виплачена не була, що позивач вважає протиправною бездіяльністю відповідача. Також позивач зазначив, у позові, що його колег було включено до подання про виплату такої додаткової винагороди за травень 2025 року та їм була нарахована додаткова винагорода в сумі 87096,77 грн.
Ухвалою суду від 24.10.2025р. було відкрито провадження у даній адміністративній справі, призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами з 24.11.2025р. у відповідності до вимог ч.5 ст.262 Кодексу адміністративного судочинства України та зобов`язано, зокрема, відповідача надати відзив на позов та докази в обґрунтування відзиву з дотриманням вимог ст.ст. 162, 261 Кодексу адміністративного судочинства України; надати докази в обґрунтування правомірності бездіяльності відповідача у даних правовідносинах, виходячи з вимог ч. 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України. 
Згадана ухвала суду разом із адміністративним позовом була отримана, зокрема, відповідачем у його електронному кабінеті 20.09.2025р. (адміністративний позов з додатками), 08.10.2025р. (ухвалу суду), що є належним повідомленням відповідача про час та місце судового розгляду справи у відповідності до вимог ст.18 Кодексу адміністративного судочинства України, що підтверджується довідками про доставку електронного листа, наявними у справі.
Надалі, за клопотанням відповідача, до участі у даній справі в якості другого відповідача було залучено Аварійно-рятувальний загін спеціального призначення Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Дніпропетровській області на підставі ч.3 ст.48 Кодексу адміністративного судочинства України згідно ухвали суду від 06.11.2025р.
Згадана ухвала суду разом із адміністративним позовом була отримана, зокрема, відповідачем-2 у його електронному кабінеті 09.11.2025р. (адміністративний позов з додатками), 09.11.2025р. (ухвалу суду), що є належним повідомленням відповідача про час та місце судового розгляду справи у відповідності до вимог ст.18 Кодексу адміністративного судочинства України, що підтверджується довідками про доставку електронного листа, наявними у справі. 
На виконання вищенаведеної ухвали суду, 18.11.2025р. до канцелярії суду відповідачем-2 був поданий відзив на позов, у якому відповідач просив у задоволенні позовних вимог позивачеві відмовити в повному обсязі посилаючись на те, що позивачу за вказаний період нараховувалась та виплачувалась додаткова винагорода згідно п.п.2 п.2 наказу МВС від 26.01.2023р. №35. Також у відзиві на позов, відповідач-2 зазначив, що під час проходження служби (виконання обов`язків), зокрема, на території Херсонської області (медичний супровід) до жодних заходів, передбачених п.4 наказу МВС №35 з метою національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії рф, а саме: до безпосередньої участі осіб у заходах у районах ведення воєнних (бойових) дій, за переліком, визначеним у п.4 наказу МВС №35, позивач не був залучений, відповідно, вважає, що правомірно не нараховував позивачу додаткову винагороду за особливості проходження служби під час воєнного стану у розмірі 100 000 грн. з 13.06.2025р. по 04.09.2025р., оскільки підстави для такої виплати згідно пунктів 4-5 наказу МВС №25 були відсутні, у зв`язку з чим вважає, що діяв правомірно, порушень прав позивача не вчиняв, протиправних дій чи бездіяльності не допускав. 
Згідно ч.5 ст.262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
У відповідності до вимог ст.258 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.
Ухвалою суду від 06.03.2026р. через велику завантаженість суду адміністративними справами, перебування судді Конєвої С.О. у щорічних чергових відпустках, що об`єктивно унеможливлювало здійснення адміністративного судочинства у даний період, розгляд даної справи було продовжено відповідно до ст.121 Кодексу адміністративного судочинства України до 06.03.2026р.
Враховуючи викладене, рішення у даній справі приймається судом 06.03.2026р., тобто, у межах строку, визначеного ст.258 Кодексу адміністративного судочинства України.
За приписами ч.8 ст.262 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті заяви.
Із наявних в матеріалах справи документів судом встановлені наступні обставини у даній справі.
Громадянин України ОСОБА_1 проходить службу в Аварійно-рятувальному загоні спеціального призначення Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Дніпропетровській області на посаді фельдшера відділення забезпечення медичного супроводу, що підтверджується копією Витягу із наказу (по особовому складу від 10.06.2025р. №299, копією довідки про доходи позивача та іншими копіями документів, наявними у справі. 
Наказом відповідача-2 від 13.06.2025 року №315-НК/49-3 «Про відрядження у межах України» з 13.06.2025р. було відряджено ряд працівників особового складу відповідача-2 до Херсонської області, у тому числі, і позивача, з метою забезпечення виконання завдань із гуманітарного розмінування населених пунктів.
Термін відрядження – до окремого рішення ДСНС.
Підстава : наказ відповідача-2 від 12.06.2025р. №НС-694/49-0-06 «Про проведення ротації підрозділів на території Херсонської області. 
Наказом відповідача-2 від 11.07.2025 року №НС-833/49-0-06 відряджено з 15.07.2025 року, зокрема, позивача – до Херсонської області, з метою забезпечення виконання завдань із медичного супроводу на території Херсонської області, відповідно до додатка 4 – п.3.1 цього наказу.
Також за п.3.2 згаданого Наказу, наказано забезпечити продовження завдань з медичного супроводу на території Херсонської області наступний підпорядкований особовий склад: - майстер-сержант служби цивільного захисту ОСОБА_1 , фельдшер відділення забезпечення та медичного супроводу МСЧ АРЗ СП Головного управління.
Наказом відповідача-1 від 15.07.2025 року №НС-680/66 начальника частини піротехнічних робіт та гуманітарного розмінування відповідача-2 наказано забезпечити з 16.07.2025 року залучення особового складу підпорядкованих піротехнічних та медичного розрахунків для виконання завдань із гуманітарного розмінування на території Херсонської області.
Додатком 4 до згаданого наказу є Список особового складі, які підлягали залученню для медичного забезпечення проведення піротехнічними розрахунками робіт з розмінування (гуманітарного) розмінування територій та населених пунктів Херсонської області, у якому міститься інформація про те, що до вказаних робіт було залучено серед інших працівників, і позивача – фельдшера відділення забезпечення та медичного супроводу медико-санітарної частини АРЗ СП ГУ ДСНС України у Дніпропетровській області.
Зі змісту копії посвідчення про відрядження, наявного із матеріалів справи, судом встановлено, що відрядження позивача до Херсонської області тривало з 13.06.2025р. по 04.09.2025р., термін відрядження – 84 днів.
В матеріалах справи наявні копії Актів виконання робіт із знешкодження (знищення) вибухонебезпечних предметів (Херсон) за період з 16.07.2025 року по 04 вересня 2025 року. Згідно викладу таких актів проводились обстеження визначених ділянок встановленим особовим складом. Позивач згадується як учасник медичного забезпечення – фельдшер відділення забезпечення та медичного супроводу МСЧ АРЗ СП ГУ ДСНС у Дніпропетровській області.
На підтвердження свого права на отримання додаткової винагороди, збільшеної до 100 000 грн., передбаченої постановою КМУ №168, позивач надав копію Подання про виплату особовому складу додаткової винагороди за травень 2025р. (не містить ні дати, ні підписів посадових осіб) за змістом якого ніби то, колегам позивача, була нарахована та виплачена така додаткова винагорода у розмірі 87096,77 грн.
Окрім того, на підтвердження не нарахування та не виплати особовому складу відповідача-2, у тому числі і позивачу згаданої вище додаткової винагороди за період з червня 2025р. по вересень 2025р. надані копії відповідних Подань відповідача-2 від 30.06.2025р., від 25.07.2025р., від 27.08.2025р., які підписані відповідальною посадовою особою відповідача-2.
Окрім того, факт не нарахування та не виплати позивачеві спірної додаткової винагороди з червня 2025р. по вересень 2025р. підтверджений і відомостями, які містяться у копії Довідки про доходи позивача, наявної у справі.
Позивач, вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та невиплати позивачу додаткової винагороди у збільшеному розмірі, до 100 000 грн., передбаченої постановою КМУ № 168, за період з 13.06.2025р. по 04.09.2025р., звернувся до суду із цим позовом.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, проаналізувавши норми чинного законодавства України, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду і вирішення спору у сукупності з наданими доказами, суд приходить до висновку про відсутність обґрунтованих правових підстав для задоволення даного адміністративного позову, виходячи з наступного.
Спірні правовідносини регулюються постановою Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28.02.2022 року №168 (далі – Постанова КМУ №168), яка застосовується в редакції, чинній станом на дату виникнення спірних правовідносин.
Згідно п. 1 Постанови КМУ №168 установлено, що на період воєнного стану особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, на території держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів, розмір такої додаткової винагороди збільшується до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Особам рядового і начальницького складу територіальних (міжрегіональних) воєнізованих формувань Державної кримінально-виконавчої служби, що залучаються Головнокомандувачем Збройних Сил до складу оперативно-стратегічного угруповання відповідної групи військ для безпосередньої участі у бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах проведення воєнних (бойових) дій у період здійснення зазначених заходів, виплачується додаткова винагорода в розмірі до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.
Відповідно до п.2-1 Постанови №168 міністерства та державні органи за погодженням з Міністерством фінансів та Міністерством економіки визначають, зокрема, порядок, умови і розміри виплати додаткової винагороди особам, зазначеним у пункті 1 цієї постанови.
Порядок та умови виплати особам рядового і начальницького складу служби цивільного захисту додаткової винагороди на період воєнного стану та особливості виплати винагороди за особливості проходження служби (навчання) під час воєнного стану (особливого періоду) затверджено Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 26.01.2023 року №35 (далі – Порядок №35).
Пункт 1 Порядку №35 визначає процедуру здійснення виплати винагород, передбачених пунктами 1-1-2 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», а саме: визначення порядку, умов та розмірів виплати додаткової винагороди на період воєнного стану особам рядового і начальницького складу служби цивільного захисту (далі - особи), а також особливостей виплати винагороди за особливості проходження служби (навчання) під час воєнного стану (особливого періоду) курсантам закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, які належать до сфери управління ДСНС (далі - курсанти ЗВО ДСНС)
Пунктом 2 Порядку №35 передбачено, що на період воєнного стану додаткова винагорода виплачується в розмірах:
1) до 10 000 гривень - особам пропорційно в розрахунку на місяць, а тим із них, які залучені до виконання завдань з ліквідації наслідків актів збройної агресії (ракетних ударів та/або ударів безпілотних літальних апаратів, ударів реактивними системами залпового вогню, мінування територій) (далі - завдання), на територіях, які знаходяться поза районами ведення бойових (воєнних) дій, розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 30 000 гривень у розрахунку на місяць пропорційно часу участі у виконанні таких завдань;
2) до 30 000 гривень - особам, які проходять службу (виконують обов`язки) на територіях Харківської, Донецької, Луганської, Запорізької, Херсонської областей, Нікопольської, Марганецької міських, Червоногригорівської селищної, Покровської, Мирівської сільських територіальних громад Нікопольського району, Зеленодольської міської, Грушівської сільської територіальних громад Криворізького району, Новопавлівської, Великомихайлівської сільських, Покровської, Межівської селищних територіальних громад Синельниківського району Дніпропетровської області, Очаківської міської, Куцурубської сільської територіальних громад Миколаївського району Миколаївської області, Сновської, Корюківської міських територіальних громад Корюківського району, Семенівської та Новгород-Сіверської міських територіальних громад Новгород-Сіверського району, Городнянської міської територіальної громади Чернігівського району Чернігівської області, Середино-Будської, Дружбівської, Глухівської міських, Зноб-Новгородської, Свеської, Есманьської, Шалигинської селищних територіальних громад Шосткинського району, Путивльської міської, Новослобідської сільської територіальних громад Конотопського району, Білопільської, Ворожбянської, Сумської міських, Краснопільської, Миколаївської, Степанівської, Хотінської селищних, Бездрицької, Верхньосироватської, Миколаївської, Миропільської, Нижньосироватської, Річківської, Садівської, Юнаківської сільських територіальних громад Сумського району, Великописарівської селищної територіальної громади Охтирського району Сумської області, пропорційно в розрахунку на місяць;
3) до 50 000 гривень - особам, які виконують бойові (спеціальні) завдання у складі органу військового управління, штабу угруповання військ (сил) або штабу тактичної групи до пункту управління оперативно-стратегічного угруповання військ включно (у тому числі поза районами ведення бойових (воєнних) дій), який здійснює оперативне (бойове) управління військовими частинами та підрозділами, що ведуть воєнні (бойові) дії на лінії бойового зіткнення на відстані виконання бойових (спеціальних) завдань військовою частиною (підрозділом, зокрема зведеним) першого ешелону оборони або наступу (контрнаступу, контратаки), у розрахунку на місяць пропорційно часу виконання таких завдань;
4) до 100 000 гривень - особам, які забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії (далі - заходи), перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, на території держави-агресора, у розрахунку на місяць пропорційно часу участі в таких заходах.
Згідно з п. 4 Порядку №35 до безпосередньої участі осіб у заходах у районах ведення воєнних (бойових) дій належать:
1) ліквідація небезпек, пов`язаних із вибухонебезпечними предметами, включаючи нетехнічне та технічне обстеження територій, виявлення, знешкодження та/або знищення вибухонебезпечних предметів, маркування;
2) проведення аварійно-рятувальних та інших невідкладних робіт, потреба в яких виникла внаслідок збройного нападу або вогневого ураження противника;
3) гасіння пожеж, які виникли внаслідок збройного нападу або вогневого ураження противника;
4) здійснення заходів з евакуації населення (жителів) із територій (населених пунктів), які під час здійснення таких заходів піддаються вогневому ураженню противника;
5) участь у виконанні робіт із життєзабезпечення постраждалого населення, зокрема доставки гуманітарної допомоги (гуманітарних вантажів), забезпечення функціонування пунктів надання допомоги населенню, забезпечення аварійним електроживленням об`єктів критичної інфраструктури в умовах вогневого ураження;
6) облаштування фортифікаційних споруд у разі залучення у встановленому порядку.
Відповідно до п. 8 Порядку №35 документами, що підтверджують виконання особами завдань чи безпосередню участь осіб у заходах, є:
затверджений наряд на службу;
записи у книзі служби;
накази про залучення до проведення робіт з розмінування (та їх забезпечення), аварійно-рятувальних та інших невідкладних робіт;
акти виконання робіт піротехнічними підрозділами ДСНС;
акт про пожежу;
рапорт керівника робіт (старшої посадової особи) про виконання особами завдань чи участь осіб у заходах в умовах вогневого ураження;
акт уповноваженого органу про залучення осіб із числа курсантів закладу освіти із специфічними умовами навчання, курсантів ЗВО ДСНС, здобувачів освіти та/або рішення ДСНС про залучення осіб, які проходять службу в закладах освіти ДСНС на штатних посадах, до безпосереднього виконання завдань, зазначених у пункті 2 цих Порядку та умов, або участі в заходах, зазначених у пункті 4 цих Порядку та умов;
довідка органів військового управління, штабів угруповань військ (сил) або штабів тактичних груп до пункту управління оперативно-стратегічного угруповання військ включно (у тому числі поза районами ведення бойових (воєнних) дій), які здійснюють оперативне (бойове) управління військовими частинами та підрозділами, що ведуть воєнні (бойові) дії на лінії бойового зіткнення на відстані виконання бойових (спеціальних) завдань військовою частиною (підрозділом, зокрема зведеним) першого ешелону або наступу (контрнаступу, контратаки) до батальйону включно, відповідно до переліку, затвердженого Генеральним штабом Збройних Сил України.
У разі неможливості надання документів, зазначених в абзаці першому цього пункту, надаються інші документи, які підтверджують факт участі осіб у заходах.
Одним днем участі в заходах вважається період (з 00 годин до 24 години календарної доби), протягом якого особа залучалася до виконання завдань чи участі у заходах, незалежно від кількості та тривалості таких залучень за добу.
У разі коли особа залучається до виконання завдань чи бере участь у заходах, які розпочато до 24 години однієї доби і закінчено після 00 годин наступної доби, до розрахунку включається зазначений період як 2 дні виконання завдань чи участі в заходах.
За п. 10 Порядку №35 додаткова винагорода виплачується особам, які займають посади, передбачені штатами в органах (підрозділах) ДСНС та приступили до виконання обов`язків за цими посадами.
Виплата додаткової винагороди здійснюється особам за поданням відповідних керівників (начальників) на підставі наказів керівників (начальників) органів (підрозділів) ДСНС, а керівникам (начальникам) органів (підрозділів) ДСНС - за поданням заступників Голови Державної служби України з надзвичайних ситуацій відповідно до розподілу обов`язків на підставі наказу Голови Державної служби України з надзвичайних ситуацій.
Забезпечення достовірності інформації, зазначеної в поданнях, покладається на керівників (начальників), які їх підписали.
Із аналізу наведених приписів слідує, що відповідна додаткова винагорода, збільшена до 100 000 грн., передбачена Постановою КМУ №168 нараховується та виплачується за умови безпосередньої участі у бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, на території держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів, розмір такої додаткової винагороди збільшується до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.
При цьому, участь у таких заходах має бути підтверджена оформленими документами, перелік яких наведений у п.8 Порядку №35, згідно яких відбувається включення таких осіб до відповідного подання для виплати спірної додаткової винагороди. 
Застосовуючи вищенаведені положення, до правовідносин, які мали місце у даній справі, судом враховуються наступні обставини.
Як свідчить зміст уточненого позову від 07.10.2025р. позивач у ньому не посилається на жодні положення Порядку №35, натомість, підставами позову є приписи п.1 Постанови КМУ №168 та у якості доказу про те, що він має право на нарахування та виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100 000 грн., за період з 13.06.2025р. по 04.09.2025р., позивачем надано копію Подання на виплату додаткової винагороди його колегам за травень 2025 року.
Надаючи правову оцінку вказаним у позові підставам та доданих до нього доказам, суд виходить із того, що право на спірні виплати мають особи, які здійснювали відповідні завдання та дії, тобто – первинним є встановлення саме обставин залучення до виконання відповідних завдань та дій. 
Незалежно від викладу внутрішніх документів, право на виплату походить від норми права, яка пов`язує виплату в першу чергу з питанням факту – виконання дій та завдань певного виду. 
Як наслідок, наявність певних документів, які створюються в процедурі нарахування спірних виплат, сама по собі, без встановлення обставини виконання завдань та дій, що є підставою для отримання додаткової винагороди, не надають особі право на отримання таких коштів.
Також судом враховується і те, що сам факт перебування особи безпосередньо в районах ведення (здійснення) бойових дій, без здійснення жодних заходів, які перелічені вказаними нормативно-правовими актами, не свідчить про наявність у такої особи права на виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100 000 грн. передбаченої Постановою КМУ №168.
Разом з тим, жодних доказів, які б свідчили про те, що позивач, перебуваючи у Херсонській області у відрядженні, забезпечував здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах ведення (здійснення) бойових дій, що передбачено, як Постановою КМУ №168, так і приписами Порядку №35, позивачем до позову не додано, а судом із матеріалів справи не встановлено.
В той же час, встановлюючи обставини безпосередньої участі позивача у наведених заходах у спірний період, суд нагадує, що умовою для отримання додаткової винагороди у розмірі 100000,00 грн є забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, на території держави-агресора, у розрахунку на місяць пропорційно часу участі в таких заходах(п.1 Постанови №168).
Як вбачається зі змісту проаналізованих судом копій документів, весь спірний період позивач перебував на підконтрольній Україні території Херсонської області (Бериславський район. н.п.Раківка) та брав участь в забезпеченні гуманітарного розмінування як медичний працівник ( здійснював медичний супровід). 
Тобто, позивач не забезпечував здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, на території держави-агресора.
Вказані обставини підтверджені і відповідачем у відзиві на позов, які позивачем жодними іншими доказами не спростовані.
Відповідно, незалежно від різновидів таких заходів згідно п. 4 Порядку №35, суд вважає, що позивач в будь-якому випадку не набув права на збільшену додаткову винагороду у розмірі до 100 000 грн. лише за критерієм місця перебування.
За викладених обставин, суд приходить до висновку про відсутність обґрунтованих правових підстав для задоволення даного адміністративному позову, тому в його задоволенні позивачеві слід відмовити. 
У відповідності до вимог ч.1, ч.4 ст. 73 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Відповідно до ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Частина 2 ст. 77 КАС України визначає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.
В той же час, ч.1 ст.77 наведеного Кодексу, покладає обов`язок на позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги та заперечення.
Проте, бездіяльність відповідача у даних спірних правовідносинах щодо не нарахування та не виплати позивачеві додаткової винагороди у розмірі до 100 000 грн. в розрахунку на місяць пропорційно участі у бойових діях та заходах, передбаченої постановою КМУ №168 за період з 13.06.2025р. по 04.09.2025р., з урахуванням обставин встановлених судом під час розгляду даної справи та аналізу вищенаведених приписів чинного законодавства, належними, достатніми та допустимими доказами позивачем та його представником не доведена.
Не можуть бути покладені в основу даного судового рішення, тому відхиляються судом, і аргументи позивача з приводу того, що його колег було включено до подання про виплату такої додаткової винагороди за травень 2025р. та їм було нараховано додаткову винагороду в сумі 87096,77 грн., з огляду на наступне.
По-перше, питання виплати додаткової винагороди позивачеві за травень 2025 року не є предметом спору у цій справі, відповідно, таке подання щодо виплати інших колегам позивача спірної додаткової винагороди не є належним доказом у розумінні ч.1 ст.73 КАС України.
По-друге, нарахування та виплата такої додаткової залежить від виконання завдань, дій та заходів, які передбачені Постановою №168 та перелічені у Порядку №35 індивідуально кожною посадовою особою відповідача-2, про що складаються відповідні документи, наведені у п.8 Порядку №35, а тому вказане подання про виплату колегам позивача такої додаткової винагороди за травень 2025р. не свідчить про те, що вона має бути виплачена і позивачеві за спірний період – 13.06.2025р. по 04.09.2025р.
По-третє, досліджений судом зміст копії Подання про виплату додаткової винагороди особам рядового і начальницького складу відповідача-2 за травень 2025р., доданого позивачем до позову, не містить жодних підписів посадових осіб, ні відповідача-1, ні відповідача-2, у ньому зазначено, що це подання є Додатком до листа ГУ ДСНС України у Херсонській області без номера та без дати, а відтак, суд вважає, що вказане подання не може визнано судом в якості належного доказу щодо наявності у позивача права на отримання додаткової винагороди, збільшеної до 100 000 грн. за період з 13.06.2025р. по 04.09.2025р. в силу вимог ч.1 ст.73 КАС України.
Усі інші аргументи сторін вивчені судом, однак є такими, що не потребують детального аналізу у судовому рішенні, оскільки вищенаведених висновків суду не спростовують.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 
Згідно до ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку. 
За викладених обставин, перевіривши правомірність бездіяльності відповідача щодо не нарахування та невиплати позивачу у повному розмірі додаткової винагороди, передбаченої постановою КМУ №168, у розмірі до 100000 гривень за період з 13.06.2025 року по 04.09.2025 року пропорційно дням участі у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, за критеріями, переліченими у ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, суд приходить до висновку, що у даних правовідносинах, відповідач діяв у межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України, а тому в адміністративного суду відсутні будь-які правові підстави для задоволення даного адміністративного позову.
З огляду на викладене та враховуючи, що права та інтереси позивача у даних правовідносинах відповідачем не були порушені, позовні вимоги позивача щодо зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу додаткову винагороду, збільшену до 100 000 грн., передбачену постановою КМУ №168, за період з 13.06.2025 року по 04.09.2025 року, які є похідними вимогами у даному спорі, також задоволенню не підлягають.
Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).
Статтями 6,7 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права відповідно до якого вирішує справи відповідно до Конституції України та законів України.
За викладеного, суд приходить до висновку про відсутність будь-яких обґрунтованих правових підстав для задоволення даного адміністративного позову, а тому у його задоволенні позивачеві слід відмовити повністю.
Керуючись ст.ст. 2-10, 11, 12, 47, 72-77, 94, 122, 132, 139, 193, 229, 241-246, 250, 251, 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -
УХВАЛИВ:
У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до відповідача-1: Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Дніпропетровській області, до відповідача-2: Аварійно-рятувального загону спеціального призначення Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Дніпропетровській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії – відмовити повністю.
Рішення суду може бути оскаржено до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення відповідно до вимог статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України.
Рішення суду набирає законної сили у строки, визначені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя С.О. Конєва