ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 квітня 2026 року
м. Харків
справа № 646/7386/25
провадження № 22-ц/818/1445/26
Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого – Пилипчук Н.П.,
суддів – Мальованого Ю.М., Маміної О.В.,
за участю секретаря – Муренченко С.А.,
учасники справи:
позивачка – ОСОБА_1 ,
відповідач – Акціонерне товариство «Українська залізниця»,
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Основ`янського районного суду м. Харкова від 04 листопада 2025 року в складі судді Клімової С.В.

в с т а н о в и в:

У липні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення заборгованості по заробітній платі (сум, належних при звільненні) та середній заробіток за затримку виплати заробітної плати при звільненні.
Позовна заява мотивована тим, що вона перебувала у трудових відносинах з АТ «Українська залізниця» з 2001 року працюючи в різних структурних підрозділах відповідача на різних посадах. З 03 червня 2024 року вона працювала на посаді інженера 1 категорії виробничого підрозділу «Харківський головний матеріально - технічний склад» регіональної філії «Південна залізниця» AT «Українська залізниця». 
15 травна 2025 року вона звільнена за власним бажанням, у зв`язку з виходом на пенсію за віком. 
Зазначила, що при звільненні їй не була виплачена одноразова матеріальна допомога на оздоровлення, одноразова матеріальна допомога у розмірі 3-х середньомісячних заробітків, як працівнику, що вперше звільняється з роботи в зв`язку з виходом на пенсію та додаткову матеріальну допомогу в розмірі 5-и середньомісячних заробітків як працівнику, що звільняється протягом 2 місяців після настання цього права при стажі роботи більше 35 років відповідно до п.3.18 колективного договору між адміністрацією регіональної філії «Південна залізниця» та Дорпрофсожем Південної залізниці на 2002-2025 роки (зі змінами та доповненнями, далі - колективний договір).
Вказала, що письмового повідомлення від відповідача про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) відповідно до норм ст. 116 Кодексу Законів про працю роботодавець письмово в день їх виплати не повідомив ані в день виплати, ані на даний час. 
Посилалася на те, що розмір середньої заробітної плати складає: (20 299,52 грн (заробітна плата у березні 2025 року) + 19280,28 грн (заробітна плата у квітні 2025 року): 2 (кількість місяців) = 19 789,90 грн (середньомісячна заробітна плата). Всього: 19 789,90 грн х 8 (кількість середньомісячних заробітних плат) = 158 319,20 грн. Середній заробіток - 19789,90 грн. Кількість робочих днів за період затримки (16.05.2025 - 25.07.2025): березень 2025 - 21 робочих днів, квітень 2025 - 22 робочих днів, всього - 43 робочий день. Розрахунок середньоденного заробітку: 19 789,90 грн х2/ 43 робочих днів= 920,46 грн. Кількість робочих днів за період затримки (16.05.2025 - 25.07.2025): травень 2025 року - 21 день; червень 2025 року - 21 день; липень 2025 рокі - 19 днів, всього 51 робочий день. Розрахунок суми до стягнення за затримку виплати заробітної плати при звільненні: 920,46 грн х 51 робочий день= 46 943,46 грн.
Просила стягнути з АТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 невиплачену при звільненні заробітну плату (належну при звільненні суму) в розмірі 158 319,20 грн та середній заробіток за затримку виплати заробітної плати при звільненні в розмірі 46 943,46 грн, всього 205 262,66 грн; вирішити питання щодо судових витрат.
Рішенням Основ`янського районного суду м. Харкова від 04 листопада 2025 року позов ОСОБА_1 – задоволено частково, стягнуто з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 не виплачену при звільненні заробітну плату, а саме матеріальну допомогу у сумі 131 032,00 грн, середній заробіток за затримку виплати заробітної плати при звільненні у сумі 93 705,09 грн з послідуючим утриманням зі вказаних сум податків і обов`язкових платежів; в іншій частині у задоволенні позову – відмовлено; стягнуто з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати зі сплати судового збору у сумі 1000,99 грн; стягнуто з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь держави судовий збір у сумі 1308,42 грн.
Не погоджуючись з рішенням суду Акціонерне товариство «Українська залізниця» подало апеляційну скаргу, в якій просило рішення в частині задоволення позову скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю, вирішити питання щодо судових витрат.
Апеляційна скарга мотивована тим, що на період воєнного стану дія окремих положень колективного договору може бути зупинена за ініціативою роботодавця. Суд, посилаючись на статтю 116 КЗпП України, помилково ототожнює заробітну плату з одноразовою матеріальною допомогою залежно від стажу роботи в галузі при звільненні працівників вперше з роботи у зв`язку з виходом на пенсію, а також з додатковою матеріальною допомогою за сумлінну працю на залізничному транспорті. Відповідно до протоколу засідання штабу АТ «Укрзалізниця» з ефективності від 28.03.2025 № Ц-1-1.5-25/47-25 щодо розроблення плану дій з операційної ефективності АТ «Укрзалізниця», а також листа члена правління Л.Гриценко від 04.04.2025 № Ц-5-1.5-25/122-25, у зв`язку з проведенням заходів щодо оптимізації витрат для забезпечення фінансової стабільності товариства починаючи з 01.04.2025 та до окремого рішення керівництва АТ «Укрзалізниця» виплати одноразової матеріальної допомоги залежно від стажу роботи в галузі при звільненні працівників вперше з роботи у зв`язку з виходом на пенсію, а також додаткової матеріальної допомоги за сумлінну працю на залізничному транспорті призупинено. Отже, на час звільнення позивачки діяло інше рішення АТ «Укрзалізниця», яке прийнято після набрання чинності Законом України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану». Оскільки одноразова матеріальна допомога та додаткова матеріальна допомога працівникам, які виходять на пенсію не входить до фонду оплати праці, судом не обґрунтовано звільнено позивачку від сплати судового збору на підставі пункту 1 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір».

31.12.2025 за допомогою системи «Електронний суд» ОСОБА_1 через свого представника подала відзив на апеляційну скаргу, в якому вважала рішення суду законним, а апеляційну скаргу необґрунтованою.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу АТ «Укрзалізниця» необхідно задовольнити частково.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що наказом (розпорядженням) АТ «Укрзалізниця» № 9/ос від 15.05.2025 року ОСОБА_1 , інженера 1 категорії звільнено з роботи за ст. 38 КЗпП України за власним бажанням у зв`язку із виходом на пенсію за віком; компенсовано дні невикористаної відпустки, а також, після отримання окремого рішення членів правління АТ «Укрзалізниця», наказано виплатити ОСОБА_1 одноразову матеріальну допомогу у розмірі трьох середньомісячних заробітків, як працівнику, що вперше звільняється з роботи у зв`язку з виходом на пенсію, при стажі роботи більше 10 років та додаткову матеріальну допомогу в розмірі п`яти середньомісячних заробітків, як працівнику, що звільняється протягом двох місяців після настання цього права, при стажі роботи більше 35 років (залізничний стаж складає 37 років 08 місяців), відповідно до п.3.18 колективного договору між адміністрацією регіональної філії «Південна залізниця» та Дорпрофсожем Південної залізниці на 2002-2025 роки (зі змінами та доповненнями). Також зазначено, що виплати провести після окремого рішення правління АТ «Укрзалізниця» (а.с.13).
З листа АТ « Укрзалізниця» щодо виплати допомоги № НЗК/НЗЕ -45/75н направленого на адресу позивача 05.06.2025 вбачається, що звернення ОСОБА_1 щодо отримання одноразової матеріальної допомоги у зв`язку з виходом на пенсію розглянуто керівництвом регіональної філії «Південна залізниця» AT «Укрзалізниця» за участю причетних фахівців. Пунктом 3.18 колективного договору між адміністрацією регіональної філії «Південна залізниця» та Дорпрофсоржем Південної залізниці на 2002-2025 роки (зі змінами та доповненнями) передбачено при звільненні працівника вперше з роботи у зв`язку з виходом на пенсію виплачувати одноразову матеріальну допомогу залежно від стажу роботи в галузі. Однак стаття 11 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» наголошує, що на період воєнного стану дія окремих положень колективного договору може бути зупинена за ініціативою роботодавця. На виконання наведеного припису протоколом засідання штабу AT «Укрзалізниця» від 28.03.2025 № Ц-1-1,5-25/47-25 щодо розроблення плану дій з операційної ефективності AT «Укрзалізниця», а також листом члена правління ОСОБА_2 від 04.04.2025 № 5-1,5-25/122-25 починаючи з 01.04.2025 та до окремого рішення керівництва AT «Укрзалізниця» виплати одноразової матеріальної допомоги залежно від стажу роботи в галузі при звільненні працівників вперше з роботи у зв`язку з виходом на пенсію, а також додаткової матеріальної допомоги за сумлінну працю на залізничному транспорті призупинено. З урахуванням наведеного, нарахування та виплата сум розрахунку в розмірі трьох середньомісячних заробітків як працівнику, що вперше звільнився з роботи у зв`язку з виходом на пенсію, при стажі роботи більше 10 років та додаткову матеріальну допомогу в розмірі п`яти середньомісячних заробітків відповідно до п. 3.18 колективного договору між адміністрацією регіональної філії «Південна залізниця» та Дорпрофсоржем Південної залізниці на 2002-2025 роки (зі змінами та доповненнями) буде здійснено після прийняття рішення АТ «Укрзалізниця» про поновлення дії п.3.18 зазначеного колективного договору (а.с.8).
Листом за № Ц-5-1.5-25/122-25 від 04.04.2025 року керівників регіональних філій, філій АТ «Укрзалізниця» повідомлено, що на виконання протоколу засідання штабу AT «Укрзалізниця» з ефективності від 28.03.2025 № Ц-1-1.5-25/47-25 щодо розроблення плану дій з операційної ефективності АТ «Укрзалізниця» та у зв`язку з проведенням заходів щодо оптимізації витрат для забезпечення фінансової стабільності товариства починаючи з 01.04.2025 та до окремого рішення керівництва виплати одноразової матеріальної допомоги залежно від стажу роботи в галузі при звільненні працівників вперше з роботи у зв`язку з виходом на пенсію, а також додаткової матеріальної допомоги за сумлінну працю на залізничному транспорті призупинено. Наголошено про необхідність проведення роз`яснювальної роботи з працівниками, що призупинення зазначених виплат - це тимчасові, превентивні дії для забезпечення сталої роботи товариства. На період призупинення виплат прошу керуватись графіком виплат працівникам AT "Укрзалізниця" одноразової матеріальної допомоги при виході на пенсію за 2024 рік та спільним роз`ясненням з Профспілкою залізничників і транспортних будівельників України від 06.09.2022 № Ц/3-91/1459/Цпроф/30-22 (додається) де чітко зазначено про збереження права на отримання основної та додаткової матеріальної допомоги при звільненні на пенсію на період дії воєнного стану та протягом 2-ох місяців (або терміну передбаченого колективним договором) починаючи з дати припинення або скасування режиму воєнного стану. При стабілізації фінансового стану товариства зазначені виплати будуть відновлені першочергово, з яким було ознайомлено працівників у тому числі ОСОБА_1 29.04.2025 року а.с.44,47).
Повідомленням про нараховані та виплачені суми працівнику при звільненні від 15.05.2025 року ОСОБА_1 було повідомлено про отримані нею суми при звільненні, про що свідчить її підпис. Так, нараховано оплата почасовиків, разова винагорода за вислугу, премія за 04.2025, премія за 05.2025, компенсація звільн. до 1 року з 01.01.2024 (а.с.46).
З розрахунку оплати середньої зарплати ОСОБА_1 складеної структурним підрозділом «Служба організації та проведення закупівель» регіональної філії «Південна залізниця», який є одним із підрозділів АТ «Укрзалізниця», вбачається, що заробітна плата за березень 2025 року становила 16 538,47 грн за квітень 2025 року становила 16 220,28 грн. середня зарплата 18 344,01 грн. Вихідна допомога 91720,05 грн та вихідна допомога 55032,03 грн (а.с.45).
Згідно п. 3.18 Колективного договору між адміністрацією регіональної філії «Південна залізниця» та Дорпрофсожем Південної залізниці між адміністрацією регіональної філії «Південна залізниця» та Дорпрофсожем Південної залізниці, який був неодноразово пролонгований, вказано що починаючи з 28.02.2006 при звільненні працівника вперше з роботи у зв`язку з виходом на пенсію, виплачувати одноразову матеріальну допомогу в залежності від стажу роботи в галузі в таких розмірах: 
- до 5 років - 1 середньомісячний заробіток; 
- від 5 до 10 років - 2 середньомісячні заробітки; 
- більше 10 років - 3 середньомісячні заробітки. 
(CП від 17.12.2012 №1097 перший абзац пункту 3.18 тимчасово (до 28.02.2013) був змінений, СП від 01.03.2013 №149 редакцію цього абзацу поновлено). 
У разі звільнення працівника за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію (за віком, за віком на пільгових умовах, за вислугу років) протягом двох місяців після настання цього права (без урахування щорічної відпустки, тимчасової непрацездатності) виплачувати йому додаткову матеріальну допомогу за сумлінну працю на залізничному транспорті в таких розмірах при стажі роботи в галузі:
для чоловіків від 20 до 25 років, для жінок від 15 до 20 років - 1 середньомісячний заробіток; 
для чоловіків від 25 до 30 років, для жінок від 20 до 25 років - 2 середньомісячні заробітки; 
для чоловіків від 30 до 35 років, для жінок від 25 до 30 років - 3 середньомісячні заробітки; 
для чоловіків від 35 до 40 років, для жінок від 30 до 35 років - 4 середньомісячні заробітки; 
для чоловіків більше 40 років, для жінок більше 35 років - 5 середньомісячних заробітків (а.с.50-62).
У п.п.3.2.21 Галузевої угоди між Державною адміністрацією залізничного транспорту України та профспілками на 2002 - 2006 роки (із змінами та доповненнями) визначено, що при звільненні працівників вперше з роботи у зв`язку з виходом на пенсію, передбачена виплата одноразової матеріальної допомоги в залежності від стажу роботи в галузі та додаткової матеріальної допомоги за сумлінну працю на залізничному транспорті в залежності від стажу роботи в галузі.
Відповідно до п.2.3 зазначеної угоди, жодна із сторін в період дії угоди не може припинити виконання взятих на себе зобов`язань.
За спільною домовленістю сторін в угоду можуть вноситись зміни та доповнення, при цьому вони не повинні погіршувати умови праці, трудові і соціальні гарантії, передбачені законодавством України та цієї угодою (п.2.4 угоди).
Рішенням правління АТ «Укрзалізниця» від 14.03.2022 призупинено виплату низки додаткових виплат, що передбачені Галузевою угодою, колективними договорами структурних підрозділів (зокрема, матеріальної допомоги).
Рішенням правління АТ «Укрзалізниця» від 14.10.2024 ухвалено поетапно відновлювати виплату одноразової матеріальної допомоги залежно від стажу роботи в галузі при звільненні працівників вперше з роботи у зв`язку із виходом на пенсію (включаючи додаткову матеріальну допомогу за сумлінну працю на залізничному транспорті), яку було призупинено згідно з пп. 1.1.4 п. 1.1 рішення правління від 14.03.2022 (протокол № Ц-54/31 Ком. т.), відповідно до п. 3.2.21 Галузевої угоди працівникам відповідача, які звільнилися / будуть звільнені у період із січня до грудня 2024 року в порядку черговості згідно з п. 2 цього рішення та з урахуванням п. 3 цього рішення.
Згідно з графіком виплати, затвердженим головою правління АТ «Укрзалізниця» від 09.12.2024, виплати матеріальної допомоги при звільненні особам, звільненим у червні 2024 року, мали відбутися в квітні 2025 року.
На підставі рішення штабу АТ «Укрзалізниця» від 28.03.2025 №Ц-1-1.5-25/47-25 з 01.04.2025 виплати відповідної матеріальної допомоги знову призупинено.

Згідно зі статтями 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого порушеного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
За частиною першою статті 47 КЗпП України у редакції, чинній на день звільнення позивача, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.
За змістом статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.
Згідно ст. 10 КЗпП України колективний договір укладається на основі чинного законодавства, прийнятих сторонами зобов`язань з метою регулювання виробничих, трудових і соціально-економічних відносин і узгодження інтересів трудящих, власників та уповноважених ними органів.
Відповідно до статті 13 КЗпП України, статті 7 Закону України «Про колективні договори і угоди» зміст колективного договору визначається сторонами в межах їх компетенції. У колективному договорі встановлюються взаємні зобов`язання сторін щодо регулювання виробничих, трудових, соціально-економічних відносин, зокрема нормування і оплати праці, встановлення форм, системи, розмірів заробітної плати та інших видів трудових виплат (доплат, надбавок, премій та ін.); встановлення гарантій, компенсацій, пільг тощо.
Статтею 18 КЗпП України передбачено, що положення колективного договору поширюються на всіх працівників підприємства, установи, організації, фізичної особи, яка використовує найману працю, незалежно від того, чи є вони членами професійної спілки, і є обов`язковими як для власника або уповноваженого ним органу, фізичної особи, яка використовує найману працю, так і для працівників.
Згідно ч. 2 ст. 97 КЗпП України форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами.
Основоположні права громадян, пов`язані з реалізацією права на працю, передбачені ст. ст. 43-46 Конституції України.
У той же час, відповідно до ст. 64 Конституції України конституційні права та свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.
В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень.
24 лютого 2022 року Указом Президента України від 24 квітня 2022 року №64/2022 у зв`язку із військовою агресією рф на території України введений воєнний стан, який неодноразово продовжений і триває станом на час розгляду цієї справи.
При цьому, зміст правового режиму воєнного стану, порядок його введення та скасування, правові засади діяльності органів державної влади, військового командування, військових адміністрацій, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій в умовах воєнного стану, гарантії прав та свобод людини і громадянина, прав і законних інтересів юридичних осіб визначені положеннями Закону України «Про правовий режим воєнного стану».
Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 6 цього Закону в Указі Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» зазначений вичерпний перелік конституційних прав та свобод людини і громадянина, які тимчасово обмежуються у зв`язку із введенням воєнного стану, зазначений строк дії цих обмежень, а також тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.
Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» установлено, що на період дії правового режиму воєнного стану можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30-34, 38, 39, 41-44, 53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану.
Пунктом другим розділу «Прикінцеві положення» Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» регламентовано, що під час дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану», діють обмеження та особливості організації трудових відносин, установлені Законом України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану».
Отже положення Закону України «Про правовий режим воєнного стану», які регулюють деякі аспекти трудових відносин інакше, ніж КЗпП України, мають пріоритетне застосування на період дії воєнного стану.
Відповідно до ст. 11 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» на період воєнного стану дія окремих положень колективного договору може бути зупинена за ініціативою роботодавця.
Статтею 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати.
У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму.
Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.
Як вбачається з матеріалів справи наказом (розпорядженням) АТ «Укрзалізниця» № 9/ос від 15.05.2025 року ОСОБА_1 звільнено з роботи за ст. 38 КЗпП України за власним бажанням у зв`язку із виходом на пенсію за віком.
Крім того, вказаним наказом наказано виплатити компенсацію днів невикористаної відпустки, а також наказано виплатити одноразову матеріальну допомогу у розмірі трьох середньомісячних заробітків, як працівнику, що вперше звільняється з роботи у зв`язку з виходом на пенсію, при стажі роботи більше 10 років та додаткову матеріальну допомогу в розмірі п`яти середньомісячних заробітків, як працівнику, що звільняється протягом двох місяців після настання цього права, при стажі роботи більше 35 років (залізничний стаж складає 37 років 08 місяців), відповідно до п.3.18 колективного договору між адміністрацією регіональної філії «Південна залізниця» та Дорпрофсожем Південної залізниці на 2002-2025 роки (зі змінами та доповненнями). 
З повідомлення про нараховані та виплачені суми працівнику при звільненні не вбачається, що роботодавцем було здійснено розрахунок відповідної матеріальної допомоги.
Відповідач зазначає, що на підставі рішення штабу АТ «Укрзалізниця» від 28.03.2025 №Ц-1-1.5-25/47-25 з 01.04.2025 виплати відповідної матеріальної допомоги призупинено, про що позивачка була ознайомлена 29.04.2025. 
Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що АТ «Українська залізниця» безпідставно призупинило виплату матеріальної допомоги, що передбачені колективним договором, в односторонньому порядку, доказів повідомлення профспілкового органу про ухвалення вказаного рішення матеріали справи не містять. Також, у порушення вимог Закону України «Про колективні договори і угоди» відповідач не ініціював питання щодо підписання змін/доповнень до Колективного договору в частині призупинення/зміни строків виплати матеріальної допомоги. Такі зміни мають вноситись лише за взаємною згодою сторін, але аж ніяк не роботодавцем в односторонньому порядку без погодження з профспілковим органом. 
Такі висновки суду першої інстанції відповідають правовій позиції Верховного Суду у справах, за обставинами у яких виплату матеріальної допомоги АТ «Укрзалізниця» було призупинено до набрання чинності Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану».
Проте, судом першої інстанції не враховано, що Закон України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» Верховною Радою України прийнято 15 березня 2022 року, а набрав чинності він 24 березня 2022 року, у той час як протокол засідання штабу АТ «Укрзалізниця» та лист члена правління Л. Гриценко, які стали підставою для невиплати позивачу оспорюваних сум матеріальної допомоги, були прийняті 28.03.2025 та 04.04.2025 відповідно. 
Таким чином, положення вказаного Закону могли застосовуватися судом при розгляді цієї справи.
Між тим, відповідачем не надані до суду ані протокол засідання штабу АТ «Укрзалізниця» з ефективності від 28.03.2025 №Ц-1-1.5-25/47-25 щодо розроблення плану дій з операційної ефективності АТ «Укрзалізниця», ані лист члена правління ОСОБА_2 від 04.04.2025 №Ц-5-1.5-25/122-25 про призупинення виплат, ані докази того, що вирішення питання щодо призупинення виплат віднесено до повноважень штабу АТ «Укрзалізниця» та члена правління Л. Гриценко.
Саме за таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про те, що наявності правових підстав для призупинення виплати позивачу одноразової матеріальної допомоги та додаткової матеріальної допомоги у зв`язку із виходом на пенсію вперше не доведено, й доводи апеляційної скарги в цій частині на увагу не заслуговують.
Виходячи з наведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що право позивача на отримання одноразової матеріальної допомоги та додаткової матеріальної допомоги, право на яку він набув у зв`язку із виходом на пенсію, порушено з боку відповідача, проте колегія суддів вважає, що суд першої інстанції помилився щодо їх мотивів.
АТ «Українська залізниця» не наводило доводів щодо розміру одноразової матеріальної допомоги та додаткової матеріальної допомоги у зв`язку із виходом на пенсію.
Аналіз правових норм дає підстави для висновку про те, що всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, одноразова матеріальна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день звільнення цього працівника. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. При невиконанні такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу настає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність.
Передбачений частиною першою статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при цьому, визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.
Отже, не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 лютого 2020 року у справі №821/1083/17 (провадження №11-1329апп18) зазначила, що належними звільненому працівникові сумами необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).
Встановивши, що роботодавець своєчасно не здійснив із працівником розрахунок при звільненні, а саме не виплатив матеріальну допомогу, виплата якої передбачена колективним договором, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що АТ «Українська залізниця» не виконало вимоги трудового законодавства щодо вчасної виплати всіх належних при звільненні позивача сум у строки, передбачені статтею 116 КЗпП України, тому вимоги ОСОБА_1 про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні є законними та обґрунтованими, у зв`язку з чим доводи апеляційної скарги в цій частині є безпідставними.
Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 23 червня 2023 року у справі № 638/6855/20 (провадження № 61-4749св23).
Апеляційна скарга також не містить доводів щодо розміру середнього заробітку за затримку виплати заробітної плати при звільненні.
Посилання АТ «Українська залізниця» на те, що судом не обґрунтовано звільнено позивачку від сплати судового збору не заслуговують на увагу, оскільки позивачем не вказано, яким саме чином таке порушення вплинуло на його права та інтереси.

Виходячи з наведеного колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції зробив правильний висновок про часткове задоволення позовних вимог, проте помилився щодо частини мотивів такого задоволення, тому апеляційну скаргу слід задовольнити частково, рішення суду першої інстанції слід змінити в частині мотивів часткового задоволення позову, виклавши її мотивувальну частину в редакції цієї постанови.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки по суті апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстав для перерозподілу судових витрат за перегляд справи у апеляційному порядку не вбачається.
Керуючись ст.ст.367, 368, п.2 ч.1 ст.374, ст.376, ст.ст.381-384, 389 ЦПК України

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» – задовольнити частково.
Рішення Основ`янського районного суду м. Харкова від 04 листопада 2025 року – змінити в частині мотивів часткового задоволення позову, виклавши мотивувальну частину в редакції цієї постанови.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Головуючий Н.П. Пилипчук

Судді Ю.М. Мальований

О.В. Маміна