СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2026 року м. Харків Справа № 913/318/23 

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючий суддя Гребенюк Н.В., суддя Слободін М.М., суддя Шутенко І.А.,

за участю секретаря судового засідання Пляс Л.Ф.,
представники сторін у судове засідання не з`явились,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу заступника керівника Харківської обласної прокуратури (вх.№206Л/1) на рішення Господарського суду Луганської області від 11.12.2023 (повне судове рішення складено 21.12.2023, суддя Косенко Т.В.) та на додаткове рішення Господарського суду Луганської області від 22.12.2023 (повне додаткове рішення складено 22.12.2023, суддя Косенко Т.В.) у справі №913/318/23
за позовом в.о. керівника Сєвєродонецької окружної прокуратури в інтересах держави в особі 1. Сєвєродонецької міської військової адміністрації Сєвєродонецького району Луганської області та 2. Північно-східного офісу Держаудитслужби 
до відповідача-1 – Управління освіти Сєвєродонецької міської військової адміністрації Сєвєродонецького району Луганської області
та до відповідача-2 – фізичної особи-підприємця Третякова Олександра Олександровича,
про визнання недійсними рішення тендерного комітету та договору про закупівлю за державні кошти, застосування наслідків відповідної недійсності

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2023 року виконувач обов`язків керівника Сєвєродонецької окружної прокуратури звернувся до Господарського суду Луганської області в інтересах держави в особі Сєвєродонецької міської військової адміністрації Сєвєродонецького району Луганської області та Північно-східного офісу Держаудитслужби з позовом до Управління освіти Сєвєродонецької міської військової адміністрації Сєвєродонецького району Луганської області та фізичної особи-підприємця Третякова Олександра Олександровича про:
– визнання недійсним рішення тендерного комітету Відділу освіти Сєвєродонецької міської ради, оформлене протоколом його засідання від 16.05.2019 №157, про визначення фізичної особи-підприємця Третякова Олександра Олександровича переможцем відкритих торгів на закупівлю товарів ДК 021:2015:03220000-9 - Овочі, фрукти та горіхи (картопля, морква столова, цибуля ріпчаста, буряк столовий, капуста, часник) на травень - червень 2019 року;
– визнання недійсним договору від 29.05.2019 №283, укладеного між Відділом освіти Сєвєродонецької міської ради та фізичною особою-підприємцем Третяковим Олександром Олександровичем;
– стягнення з фізичної особи-підприємця Третякова Олександра Олександровича на користь Управління освіти Сєвєродонецької міської військової адміністрації Сєвєродонецького району Луганської області 281 999 грн 92 коп., а з Управління освіти Сєвєродонецької міської військової адміністрації Сєвєродонецького району Луганської області одержані ним за рішенням суду 281 999 грн 92 коп. стягнути в дохід держави.
Позовні вимоги обґрунтовані порушенням фізичною особою-підприємцем Третяковим Олександром Олександровичем законодавства про захист економічної конкуренції у вигляді антиконкурентних узгоджених дій, що стосуються спотворення результатів проведеного Управління освіти Сєвєродонецької міської військової адміністрації Сєвєродонецького району Луганської області тендера, що не сумісне з основними засадами цивільного законодавства.
За твердженням прокурора, у діях фізичної особи-підприємця Третякова Олександра Олександровича вбачається наявність умислу на вчинення правочину, який завідомо суперечить інтересам держави та суспільства. 
Метою вказаних дій є усунення конкуренції під час проведення тендера та недобросовісне отримання права на укладення договору. Завідомо суперечлива мета дій відповідача-2 полягала в тому, щоб уникнути встановлених Законом України "Про публічні закупівлі" обмежень, протиправно усунути конкуренцію під час проведення публічної закупівлі, нівелювати ефективність її результатів, у незаконний спосіб одержати право на укладення спірного договору не на конкурентних засадах.
Прокурор з посиланням на приписи статті 203, 215, 228 Цивільного кодексу України вважає рішення тендерного комітету недійсним та просить застосувати наслідки недійсності правочинів та стягнути з ФОП Третякова О.О. на користь Управління освіти Сєвєродонецької МВА 281 999, 92грн, а з Управління освіти Сєвєродонецької МВА одержані ним за рішенням суду 281 999, 92грн стягнути в дохід держави. 
Рішенням Господарського суду Луганської області від 11.12.2023 у справі №913/318/23 у позові виконувача обов`язків керівника Сєвєродонецької окружної прокуратури відмовлено повністю.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що вимога прокурора про визнання недійсним рішення тендерного комітету Відділу освіти Сєвєродонецької міської ради, оформленого протоколом від 16.05.2019 №157, про визначення ФОП Третякова О.О. переможцем процедури відкритих торгів та намір укласти договір є неефективним способом захисту порушеного права, адже саме по собі визнання недійсним рішення тендерного комітету про визначення переможця відкритих торгів, яке вже було реалізоване та вичерпало свою дію виконанням, не призведе до захисту інтересів держави і повернення отриманих на виконання договору коштів.
Крім того, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що прокурором належними та допустимими доказами доведено наявність підстав для визнання договору поставки від 29.05.2019 №283 недійсним з підстав, викладених у частині 3 статті 228 ЦК України, однак з огляду на сплив строку для застосування адміністративно-господарських санкцій, повного виконання умов договору сторонами, визнання вказаного договору недійсним не призведе до відновлення прав держави, в інтересах якої прокурором подано позов. 
Додатковим рішенням Господарського суду Луганської області від 22.12.2023 у справі №913/318/23 заяву від 17.12.2023 представника фізичної особи-підприємця Третякова Олександра Олександровича - адвоката Романюка І. М. про ухвалення додаткового рішення задоволено; стягнуто з Луганської обласної прокуратури на користь фізичної особи-підприємця Третякова Олександра Олександровича витрати на професійну правничу допомогу адвоката в сумі 26 000, 00грн.
Додаткове рішення місцевого господарського суду мотивовано тим, що ФОП Третяковим Олександром Олександровичем доведено обставини надання йому Адвокатським об`єднанням "ЛМК" відповідних послуг професійної правничої допомоги при розгляді справи №913/318/23 у Господарському суді Луганської області та належним чином обґрунтовано заявлений до стягнення розмір оплати цих послуг. За оцінкою суду, визначений сторонами у договорі про надання правової допомоги від 01.10.2023 №221 та підтверджений сторонами у акті від 15.15.2023 №2 розмір витрат відповідача-2 на професійну правничу допомогу Адвокатського об`єднання "ЛМК" у справі №913/318/23 у сумі 26 000 грн 00 коп., з огляду на вжиті ним заходи для захисту прав та інтересів відповідача-2 відповідає складності даної справи та виконаній адвокатом роботі; часу, витраченому адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягу наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; значенню справи для відповідача-2.
Заступник керівника Харківської обласної прокуратури з рішенням та додатковим рішенням місцевого господарського суду не погодився та звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповного дослідження обставин справи, просить рішення Господарського суду Луганської області від 11.12.2023 у справі №913/318/23 скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог; додаткове рішення Господарського суду Луганської області від 22.12.2023 у справі №913/318/23 скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити другому відповідачу в задоволенні заяви про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги прокурор, зокрема, вказує про наступне:
- застосовуючи до спірних правовідносин положення ст. ст. 238, 250 Господарського кодексу України судом безпідставно та необґрунтовано ототожнено поняття адміністративно-господарських санкцій та наслідків недійсності правочину;
- правові наслідки визнання недійсним правочину, вчиненого з метою, що суперечить інтересам держави і суспільства, не є адміністративно-господарськими санкціями, які згідно з ч. 1 ст. 238 Господарського кодексу України застосовуються за порушення встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності, та до них не може бути застосовано положення ч. 1 ст. 250 Господарського кодексу України щодо річного строку застосування адміністративно-господарських санкцій;
- в даному випадку прокурором заявлено не тільки вимогу про визнання недійсним рішення тендерного комітету, але й визнання недійсним договору за результатами закупівлі, а також застосування наслідків такої недійсності.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями від 16.01.2024, для розгляду справи №913/318/23 визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя (суддя-доповідач) Гребенюк Н.В., судді Слободін М.М., Шутенко І.А.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 29.01.2024 у справі №913/318/23 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою заступника керівника Харківської обласної прокуратури на рішення Господарського суду Луганської області від 11.12.2023 та на додаткове рішення Господарського суду Луганської області від 22.12.2023 у справі №913/318/23; призначено справу до розгляду.
07.02.2024 до Східного апеляційного господарського суду від Управління освіти Сєвєродонецької міської військової адміністрації Сєвєродонецького району Луганської області надійшов відзив, в якому перший відповідач просить апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, оскаржувані судові рішення – залишити без змін.
1-ий відповідач вважає оскаржувані рішення такими, що ухвалені судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, обґрунтованими, ухваленими на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Судом апеляційної інстанції під час підготовки справи до судового розгляду встановлено, що ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 13.06.2023 у справі №918/1043/21 вказану справу разом із касаційною скаргою ПП "Фірма "ДАН"" на рішення господарського суду Рівненської області від 26.04.2022 та постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 25.08.2022 передано на розгляд Великої Палати Верховного Суду.
Обґрунтовуючи підстави для передачі вказаної справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду, Касаційний господарський суд вказав на наявність виключної правової проблеми у застосуванні частини 3 статті 228 ЦК України з урахуванням ст.ст. 203, 216 цього Кодексу та статті 208 ГК України, вирішення якої необхідне для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовної практики. 
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 26.03.2024 у справі №913/318/23 зупинено провадження у справі №913/318/23 до закінчення перегляду Великою Палатою Верховного Суду справи №918/1043/21 та оприлюднення повного тексту судового рішення, ухваленого за результатами такого розгляду.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 15.10.2024 поновлено апеляційне провадження у справі №913/318/23, призначено справу до розгляду.
Судом апеляційної інстанції під час розгляду даної справи встановлено, що ухвалою Верховного Суду від 13.11.2024 на розгляд об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду передано справу №922/3456/23 з огляду на необхідність відступити від висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 17.10.2024 у справі №914/1507/23, про те, що встановлене в установленому порядку порушення законодавства про захист економічної конкуренції є підставою для визнання недійсним договору, укладеного з переможцем закупівлі, відповідно до частини третьої статті 228 ЦК України", а також про наявність підстав для застосування правових наслідків, передбачених частиною третьою статті 228 ЦК України, у разі визнання недійсним правочину, вчиненого з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства. 
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 26.11.2024 зупинено апеляційне провадження у справі №913/318/23 до закінчення розгляду Об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду справи №922/3456/23 та оприлюднення повного тексту судового рішення, ухваленого за результатами такого розгляду.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 06.01.2026 поновлено апеляційне провадження у справі № 913/318/23. Запропоновано учасникам справи у строк до 22.01.2026 надати апеляційному суду письмові пояснення із викладенням своєї правової позиції у справі з урахуванням висновків Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19.12.2025 у справі №922/3456/23. Розгляд справи призначено на "17" лютого 2026 р. о 15:00год.
21.01.2026 від прокурора надійшли додаткові пояснення, зазначає, що дії ФОП Третякова О.О. спрямовані на порушення встановленого юридичного господарського порядку з метою одержання права на укладення договору про закупівлю за державні кошти №283 від 29.05.2019 не на конкурентних засадах, що не узгоджується із законною господарською діяльністю у сфері публічних закупівель, а, отже, суперечать інтересам держави та суспільства, оскільки порушує правові та економічні засади функціонування вказаної сфери суспільних відносин, не сприяє, а навпаки, обмежує розвиток конкуренції у державі.
Як зазначає прокурор, правові наслідки визнання недійсним правочину, вчиненого з метою, що суперечить інтересам держави і суспільства, не є адміністративно-господарськими санкціями, які згідно з частиною 1 статті 238 Господарського кодексу України застосовуються за порушення встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності та до них не можу бути застосовано положення частини 1 статті 250 ГК України щодо річного строку застосування адміністративно-господарських санкцій.
Прокурор посилається на те, що з огляду на наявність вини у діях ФОП Третякова О.О. не вбачається невідповідності заходу втручання держави у право власності відповідача критеріям правомірного втручання у право на мирне володіння майном, сформованим у сталій практиці Європейського суду з прав людини. Таким чином, вважає, що позовні вимоги щодо визнання недійсним договору про закупівлю за бюджетні кошти та застосування наслідків недійсності правочину, передбачених частиною 3 статті 228 ЦК України, підлягають задоволенню.
Від 1-го відповідача надійшла заява про розгляд справи без участі його представника.
Сторони своїм правом на участь у судовому засіданні Східного апеляційного господарського суду 17.02.2026 не скористались, їх представники не з`явились, були належним чином повідомлені про час, дату та місце судового засідання. 
Враховуючи, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду апеляційної скарги, неявка представників сторін у судове засідання не перешкоджає розгляду скарги, про що учасники справи були повідомлені ухвалами Східного апеляційного господарського суду, колегія суддів вважає за можливе розглянути скаргу в даному судовому засіданні.
Дослідивши матеріали справи, викладені в апеляційній скарзі та додаткових поясненнях доводи прокурора та доводи 1-го відповідача, викладені у відзиві на апеляційну скаргу, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, відповідно до статті 269 Господарського процесуального кодексу України, якою передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, виходячи з такого.

Як встановлено місцевим господарським судом, Відділом освіти Сєвєродонецької міської ради 24.04.2019 на сайті публічних закупівель "Prozorro" опубліковано оголошення UA-2019-04-24-000064-b про проведення закупівлі товарів ДК 021:2015:03220000-9 Овочі, фрукти та горіхи (картопля, морква столова, цибуля ріпчаста, буряк столовий, капуста, часник) на травень-червень 2019 року, очікуваною вартістю 305 000 грн 00 коп.
За вказаним оголошенням пропозиції подано трьома учасниками: ФОП Третяковим О.О., ФОП "Гришенков Костянтин Васильович", ФОП Івченком М.М.
Ураховуючи, що найбільш економічно вигідною виявилася тендерна пропозиція ФОП Третякова О.О., яка відповідала вимогам тендерної документації замовника та мала найменшу ціну 300 000 грн 00 коп., тендерним комітетом Відділу освіти Сєвєродонецької міської ради ФОП Третякова О.О. визначено переможцем закупівлі та прийнято рішення про намір укласти договір про закупівлю, оформлене протоколом від 16.05.2019 №157, яке розміщено в електронній системі закупівель.
29.05.2019 між Відділом освіти Сєвєродонецької міської ради, як покупцем, та ФОП Третяковим О.О., як продавцем, укладений договір №283 з додатковими угодами до нього, за умовами якого продавець зобов`язується у травні-червні 2019 року поставити покупцю товар у повному обсязі, а покупець прийняти і оплатити товар (пункт 1.1 договору).
Відповідно до пункту 1.2 договору, найменування (номенклатура, асортимент) товару: Код СРV згідно ДК 021:2015:03220000-9 Овочі, фрукти та горіхи (картопля, морква столова, цибуля ріпчаста, буряк столовий, капуста, часник) на травень-червень 2019 року. Кількість товарів зазначена в специфікації №1 до договору. Опис товару зазначений в специфікації №2 до договору (вимоги, згідно з додатком №3 до документації з конкурсних торгів).
Обсяги закупівлі товарів можуть бути зменшені залежно від реального фінансування видатків та/або реальної потреби покупця (пункт 1.3 договору).
У відповідності до пункту 3.1 договору, ціна договору становить 300 000 грн 00 коп., у т.ч. без ПДВ.
Розрахунки проводяться шляхом оплати покупцем після виконання сторонами пункту 5.6 договору, наданням продавцем накладної на оплату товару та виконаної заявки покупця (пункт 4.1 договору).
У пункті 5.1 договору сторони визначили строк (термін) поставки, а в пункті 5.2 місце поставки (передачі) товарів за адресами у м. Сєвєродонецьку.
Згідно з пунктом 10.1 договору, договір набирає чинності з 29.05.2019 і діє до 30.06.2019 (включно).
Цього ж дня між сторонами підписані відповідно специфікація №1 до договору, у якій сторони визначили найменування товару, одиницю виміру, кількість, ціну за одиницю та загальну вартість товару, та специфікація №2, у якій зазначено найменування товару та його опис.
Додатковою угодою від 26.06.2019 №1 до договору сторони продовжили дію договору на термін з 01.07.2019 до 31.08.2019.
Додатковою угодою від 23.07.2019 №2 сторони досягли згоди щодо коригування ціни на капусту.
Додатковою угодою від 27.08.2019 №3 сторони досягли згоди щодо зменшення суми договору на 18 000 грн 08 коп. у зв`язку з закінченням терміну дії договору.
У подальшому замовником в електронній системі закупівель опубліковано звіт про виконання договору від 29.05.2019 №283, оформлений протоколом від 29.08.2019 №282 засідання тендерного комітету Відділу освіти Сєвєродонецької міської ради, відповідно до якого указаний договір визнано виконаним у повному обсязі, сума оплати становить 281 999 грн 92 коп.
Також відповідно до інформації Єдиного веб-порталу використання публічних коштів (spending.gov.ua) указані кошти в сумі 281 999 грн 92 коп. перераховувались відповідно до наступних платіжних доручень, у яких містилось посилання на відповідні накладні: від 13.06.2019 №537 на суму 11 450 грн 60 коп. накладна від 04.06.2019 №22; від 24.06.2019 №563 на суму 1 717 грн 00 коп. накладна від 11.06.2019 №37; від 24.06.2019 №583 на суму 14 089 грн 40 коп. накладна від 11.06.2019 №44; від 25.06.2019 №150 на суму 309 грн 00 коп. накладна від 18.06.2019 №54; від 25.06.2019 №151 на суму 1 700 грн 00 коп. накладна від 20.06.2019 №66; від 25.06.2019 №250 на суму 12 977 грн 50 коп. накладна від 18.06.2019 №56; від 25.06.2019 №251 на суму 13 620 грн 00 коп. накладна від 20.06.2019 №72; від 10.07.2019 №621 на суму 1 973 грн 00 коп. накладна від 02.07.2019 №87; від 10.07.2019 №653 на суму 2 280 грн 20 коп. накладна від 01.07.2019 №73; від 10.07.2019 №654 на суму 15 591 грн 80 коп. накладна від 02.07.2019 №90; від 18.07.2019 №703 на суму 18 584 грн 00 коп. накладна від 09.07.2019 №108; від 23.07.2019 №279 на суму 25 744 грн 00 коп. накладна від 16.07.2019 №121; від 29.07.2019 №309 на суму 48 552 грн 40 коп. накладна від 23.07.2019 №137; від 16.08.2019 №805 на суму 24 403 грн 60 коп. накладна від 06.08.2019 №146; від 21.08.2019 №836 на суму 19 341 грн 80 коп. накладна від 13.08.2019 №154; від 28.08.2019 №870 на суму 27 124 грн 80 коп. накладна від 20.08.2019 №162; від 29.08.2019 №377 на суму 42 540 грн 82 коп. накладна від 23.08.2019 №163.
Отже, договір від 29.05.2019 №283 виконаний його сторонами у повному обсязі та ними не заперечується.
У подальшому рішенням Адміністративної колегії Східного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 08.09.2020 №70/91-р/к у справі №6/01-102-20 визнано, що ФОП Івченко М.М. і ФОП Третяков О.О. вчинили порушення, передбачене пунктом 1 статті 50 та пунктом 4 частини 2 статті 6 Закону України "Про захист економічної конкуренції" у вигляді антиконкурентних узгоджених дій, які стосуються спотворення результатів торгів шляхом погодження своєї поведінки під час підготовки конкурсних пропозицій та участі у процедурі закупівлі, проведеній Відділом освіти Сєвєродонецької міської ради на закупівлю: "ДК 021:2015:03220000-9 Овочі, фрукти та горіхи (картопля, морква столова, цибуля ріпчаста, буряк столовий, капуста, часник) на травень-червень 2019 року (ідентифікатор закупівлі в системі "Prozorro" UA-2019-04-24-000064-b)".
Рішення обґрунтоване встановленням наявності наступних фактів при поданні тендерних пропозицій ФОП Івченком М.М. і ФОП Третяковим О.О.: подавали тендерні пропозиції на торги з одного електронного майданчика; подавали тендерні пропозиції на торги з однієї ІР-адреси; заходили в аукціони по торгам з однієї ІР-адреси; входили до системи дистанційного банківського обслуговування з однієї ІР-адреси; одна уповноважена особа; використання одного номеру телефону; господарські відносини між собою; оренда одного складського приміщення у ТОВ "Східагро", засновником якого є Третяков О.О.; використання одного автомобіля; ФОП Івченко М.М. для участі в торгах не подав жодного документа, крім тендерної пропозиції.
За висновком колегії, поведінка ФОП Івченко М.М. і ФОП Третяков О.О. на аукціонах не може бути результатом випадкового збігу обставин чи наслідком дії об`єктивних чинників, а свідчить про узгодження (координацію) ними своєї поведінки під час участі у торгах, зокрема, обміну між ними інформацією.
Колегія зазначила, що узгодивши свою поведінку та свої тендерні пропозиції ФОП Івченко М.М. і ФОП Третяков О.О. тим самим усунули конкуренцію та змагальність між собою, а отже спотворили результат проведених торгів, порушивши право замовника на отримання найбільш ефективних для них результатів, тобто вчинили антиконкурентні узгоджені дії, заборонені Законом України "Про захист економічної конкуренції".
Прокурор вважає, що рішення тендерного комітету Відділу освіти Сєвєродонецької міської ради, оформлене протоколом від 16.05.2019 №157, завідомо суперечить інтересам держави та суспільства з умислу однієї сторони ФОП Третякова О.О., договір від 29.05.2019 №283 укладений без додержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам та порушує правові та економічні засади здійснення закупівель робіт і послуг, а тому підлягає визнанню недійсним. Також з посиланням на приписи частини 3 статті 228 ЦК України прокурор просить застосувати наслідки недійсності вказаного правочину.

Щодо підстав представництва прокурора у даній справі, судова колегія зазначає таке.
Відповідно до статті 131-1 Конституції України, на органи прокуратури покладено функцію представництва інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.
Організація і порядок діяльності органів прокуратури України визначаються законом.
Статтею 23 Закону України "Про прокуратуру" визначені підстави представництва прокурором інтересів держави в суді, а саме, у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.
Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 08.04.1999 у справі №1-1/99, державні інтереси закріплюються як нормами Конституції України, так і нормами інших правових актів. Інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону, гарантування державної економічної інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо.
Із врахуванням того, що "інтереси держави" є оціночним поняттям, прокурор у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.
Таким чином, "інтереси держави" охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не підлягають точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному конкретному випадку звернення прокурора з позовом.
Надмірна формалізація "інтересів держави" може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно.
Прокурор набуває право на реалізацію своїх функцій, визначених законом, якщо відповідний суб`єкт владних повноважень не здійснює захист або здійснює його неналежно.
"Не здійснення захисту" виявляється в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень - він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається.
"Здійснення захисту неналежним чином" виявляється в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є належною.
"Неналежність" захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який серед іншого включає досудове з`ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача.
Захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимог закону не здійснює захист або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду.
Згідно з правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду від 25.04.2018 у справі №806/1000/17, "інтереси держави" охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному випадку звернення прокурора з позовом. Надмірна формалізація "інтересів держави", особливо у сфері публічних правовідносин, може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно.
Згідно з положеннями частини 2 статті 15 Закону України "Про правовий режим воєнного стану", військові адміністрації населених пунктів на відповідній території здійснюють повноваження із, зокрема, складання та затвердження місцевого бюджету, внесення змін до нього, забезпечення виконання відповідного бюджету; управління закладами освіти, установами освіти, закладами охорони здоров`я, культури, фізичної культури і спорту, надавачами соціальних послуг, які належать територіальним громадам або передані їм, молодіжними, підлітковими закладами за місцем проживання; організації їх матеріально-технічного та фінансового забезпечення; організації надання ними послуг, у тому числі соціальних.
За приписами підпунктів 4-6 статті 15 Закону України "Про правовий режим воєнного стану", начальник військової адміністрації є розпорядником бюджетних коштів; представляє відповідну військову адміністрацію та територіальну громаду у відносинах із державними органами, органами місцевого самоврядування, громадськими об`єднаннями, підприємствами, установами та організаціями незалежно від форми власності, громадянами; звертається до суду щодо визнання незаконними актів органів місцевого самоврядування, місцевих органів виконавчої влади, підприємств, установ та організацій, які обмежують права та інтереси територіальної громади.
Сєвєродонецька міська військова адміністрація Сєвєродонецького району Луганської області могла самостійно звернутися до суду з заявленими позовними вимогами. Проте, не зважаючи на наявність у Сєвєродонецької міської військової адміністрації Сєвєродонецького району Луганської області повноважень щодо звернення до суду з відповідним позовом, вона не вжила заходів щодо звернення з позовом до суду.
Вимога щодо попереднього повідомлення Сєвєродонецької міської військової адміністрації Сєвєродонецького району Луганської області про намір звернутися до суду за захистом інтересів держави з заявленим позовом виконана заявником, що підтверджується листами від 15.08.2023 №52/1-1085вих-23, від 31.08.2023 №52-1733вих-23 та від 04.09.2023 №51/1-1184вих-23.
Відповідно до пункту 10 статті 10 Закону України "Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні", органу державного фінансового контролю надається право, зокрема, звертатися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог щодо усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.
Разом з тим, згідно з підпунктом 3, 4, 9 пункту 4 Положення про Державну аудиторську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.02.2016 №43, Держаудитслужба відповідно до покладених на неї завдань: реалізує державний фінансовий контроль через здійснення, зокрема, перевірки закупівель; здійснює контроль, зокрема, за дотриманням законодавства про закупівлі; вживає в установленому порядку заходів до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства та притягнення до відповідальності винних осіб, а саме: звертається до суду в інтересах держави у разі незабезпечення виконання вимог щодо усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів; застосовує заходи впливу за порушення бюджетного законодавства, накладає адміністративні стягнення на осіб, винних у порушенні законодавства; передає в установленому порядку право охоронюваним органам матеріали за результатами державного фінансового контролю у разі встановлення порушень законодавства, за які передбачено кримінальну відповідальність або які містять ознаки корупційних діянь.
Відповідно до наказу Державної аудиторської служби України від 02.06.2016 №23 "Про затвердження положень про офіси Держаудитслужби та їх підрозділи" Північно-східний офіс Держаудитслужби підпорядковується Держаудитслужбі та є її міжрегіональним територіальним органом.
Відповідно до статті 28 Закону України "Про центральні органи виконавчої влади", міністерства, інші центральні органи виконавчої влади та їх територіальні органи звертаються до суду, якщо це необхідно для здійснення їхніх повноважень у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.
Отже, Північно-східний офіс Держаудитслужби також міг самостійно звернутися до суду з заявленими позовними вимогами. 
Вимога щодо попереднього повідомлення Північно-східного офісу Держаудитслужби про намір звернутися до суду за захистом інтересів держави з заявленим позовом виконана заявником, що підтверджується листами від 15.08.2023 №52/1-1086вих-23 та від 04.09.2023 №52/1-1183вих-23.
Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 15.10.2019 у справі №903/129/18 (пункт 6.43) зазначено, що сам факт незвернення уповноваженого суб`єкта владних повноважень до суду з позовом, який би відповідав вимогам процесуального законодавства та відповідно мав змогу захистити порушені державні інтереси, свідчить про те, що указаний суб`єкт неналежно виконує свої повноваження, у зв`язку із чим, у прокурора виникають обґрунтовані підстави для захисту інтересів держави та звернення до суду з позовом, що відповідає нормам національного законодавства та практиці Європейського суду з прав людини.
Вказані обставини, відповідно до статті 131-1 Конституції України та статті 23 Закону України "Про прокуратуру", свідчать про наявність у прокурора права та можливості представляти інтереси держави в суді, шляхом подачі відповідного позову.
Таким чином, прокурор правомірно звернувся до суду в інтересах держави в особі Сєвєродонецької міської військової адміністрації Сєвєродонецького району Луганської області та Північно-східного офісу Держаудитслужби для захисту порушених інтересів держави.

Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, суд апеляційної інстанції виходить з такого.
Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб твердження позивача про порушення було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.
Отже, захисту підлягає наявне законне порушене право (інтерес) особи, яка є суб`єктом (носієм) порушених прав чи інтересів та звернулася за таким захистом до суду. Тому для того, щоб особі було надано судовий захист, суд встановлює, чи особа дійсно має порушене право (інтерес), і чи це право (інтерес) порушено відповідачем.
Способи захисту цивільних прав та інтересів передбачені статтею 16 Цивільного кодексу України.
Велика Палата Верховного Суду у своїх постановах неодноразово зазначала, що перелік способів захисту, визначений у частині другій статті 16 Цивільного кодексу України, не є вичерпним. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (абзац 12 частини другої вказаної статті). Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (див., зокрема, постанови від 05.06.2018 у справі №338/180/17 (пункт 57), від 11.09.2018 у справі №905/1926/16 (пункт 40), від 30.01.2019 у справі №569/17272/15-ц, від 11.09.2019 у справі №487/10132/14-ц (пункт 89), від 16.06.2020 у справі №145/2047/16-ц (пункт 7.23), від 15.09.2020 у справі №469/1044/17).
За наслідками задоволення позову має відбуватися поновлення (захист) майнових прав позивача або ж його інтереси можуть бути реалізовані, внаслідок чого він здатний буде набути прав.
Обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови в позові.
Така правова позиція викладена, зокрема у постанові Великої Палати Верховного Суду від 06.04 2021 в справі № 910/10011/19.
У постанові від 05.06.2018 у справі №338/180/17 Велика Палата Верховного Суду зазначено, що право чи інтерес мають бути захищені судом у належний спосіб, який є ефективним.
Велика Палата Верховного Суду в пункті 104 постанови від 15.09.2022 у справі №910/12525/20 виснувала про те, що торги є правочином. Якщо вони завершуються оформленням договору купівлі-продажу, то оскаржити можна договір, а вимоги про визнання недійсними торгів (аукціону) та протоколу електронного аукціону не є належними та ефективними способами захисту.
Отже, саме по собі визнання недійсним рішення тендерного комітету про визначення переможця відкритих торгів, яке вже було реалізоване та вичерпало свою дію виконанням, не призведе до захисту інтересів держави і повернення отриманих на виконання договору коштів, а тому є неефективним способом захист порушеного права.
Відтак, вимога прокурора про визнання недійсним рішення тендерного комітету Відділу освіти Сєвєродонецької міської ради, оформленого протоколом від 16.05.2019 №157, про визначення ФОП Третякова О.О. переможцем процедури відкритих торгів та намір укласти договір є неефективним способом захисту порушеного права, а тому є підставою для відмови у її задоволенні.
Відповідно до частини першої статті 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
Отже, наявність підстав для визнання договору недійсним має встановлюватися судом на момент його укладення. Тобто, недійсність договору має існувати в момент його укладення, а не в результаті невиконання чи неналежного виконання зобов`язань, що виникли на підставі укладеного договору. 
Такі висновки Верховного Суду щодо застосування частини першої статті 215 Цивільного кодексу України викладені у численних постановах, зокрема у постанові від 24 квітня 2020 року у справі № 522/25151/14-ц, а також у постановах від 22 червня 2020 року у справі № 177/1942/16-ц, від 25 березня 2024 року у справі № 336/6023/20, та є усталеними.
Згідно з частиною першою статті 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.
Підставою недійсності спірного у цій справі договору прокурор визначив положення частини третьої статті 228 Цивільного кодексу України та зазначив про те, що договір суперечить інтересам держави і суспільства, оскільки був укладений за результатом закупівлі, проведення якої відбулося з порушенням її учасниками законодавства про захист економічної конкуренції у вигляді вчинення антиконкурентних узгоджених дій, що стосуються спотворення результатів закупівлі, з порушенням встановленого Законом України "Про публічні закупівлі" принципу добросовісної конкуренції серед учасників, які проявили недобросовісну поведінку, що підтверджується рішенням Адміністративної колегії Східного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 08.09.2020 №70/91-р/к у справі №6/01-102-20.
Відповідно до частини третьої статті 228 Цивільного кодексу України, у разі недодержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам такий правочин може бути визнаний недійсним. Якщо визнаний судом недійсний правочин було вчинено з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то при наявності умислу у обох сторін - в разі виконання правочину обома сторонами - в дохід держави за рішенням суду стягується все одержане ними за угодою, а в разі виконання правочину однією стороною з іншої сторони за рішенням суду стягується в дохід держави все одержане нею і все належне - з неї першій стороні на відшкодування одержаного. При наявності умислу лише у однієї із сторін все одержане нею за правочином повинно бути повернуто іншій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного за рішенням суду стягується в дохід держави.
Норми чинного законодавства не містять визначення понять "інтерес" загалом та "інтерес держави і суспільства" зокрема. Законодавство України не містить ні орієнтовного переліку сфер, у яких існують державні інтереси, ні критеріїв чи способів їх визначення.
Суд виходить з того, що державні інтереси - це інтереси, пов`язані з потребою у здійсненні загальнодержавних дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо (див. рішення Конституційного Суду України у рішенні № 3-рп/99 від 08 квітня 1999 року).
Поняття "інтереси держави" має невизначений зміст, і в кожному конкретному випадку необхідно встановити, порушені чи ні інтереси окремої особи або держави. Інтереси держави - це закріплена Конституцією та законами України, міжнародними договорами (іншими правовими актами) система фундаментальних цінностей у найбільш важливих сферах життєдіяльності українського народу і суспільства.
Відповідно до висновку Верховного Суду щодо застосування частини третьої статті 228 Цивільного кодексу України, викладеного у постанові від 20 березня 2019 року у справі №922/1391/18, та який був підтверджений у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19 грудня 2025 року у справі №922/3456/23, аналіз частини третьої статті 228 Цивільного кодексу України свідчить про те, що ознаками недійсного господарського договору, що суперечить інтересам держави і суспільства, є спрямованість цього правочину на порушення правового господарського порядку та наявність умислу (наміру) його сторін, які усвідомлювали або повинні були усвідомлювати протиправність укладеного договору. Метою такого правочину є його кінцевий результат, якого бажають досягти сторони. Мета завідомо суперечить інтересам держави та суспільства.
Як вбачається з оскаржуваного рішення, суд першої інстанції при розгляді цієї справи дійшов висновку, що положення частини 3 статті 228 Цивільного кодексу України за своїм змістом є аналогічними положенням частини 1 статті 208 Господарського кодексу України, а тому підлягають однаковому застосуванню до спірних правовідносин. Встановлені частиною 1 статті 208 ГК України санкції можуть бути застосовані до суб`єкта господарювання протягом шести місяців з дня виявлення порушення, але не пізніше як через рік з дня порушення цим суб`єктом встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності, тобто з дня виконання правочину. Застосовуючи викладене до правовідносин сторін у справі, місцевий господарський суд дійшов висновку, що, виходячи із встановленої обставини щодо виконання сторонами спірного правочину 29.08.2019 (остаточна оплата Відділом освіти поставленого ФОП Третяковим О.О. товару) початком перебігу, зазначених у статті 250 ГК України строків, є 30.08.2019, а тому на момент звернення прокурора в інтересах держави в особі позивачів з цим позовом до суду 05.09.2023 (дата оформлення відповідного поштового відправлення), встановлений вказаною статтею строк застосування адміністративно-господарських санкцій сплинув (30.08.2020), що виключає можливість задоволення позовних вимог прокурора в цій частині.
Колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає, що для правильного вирішення спору у цій справі при застосуванні частини третьої статті 228 Цивільного кодексу України необхідно встановити, у чому конкретно полягала завідомо суперечна інтересам держави і суспільства мета укладення спірного договору, якою із сторін і в якій мірі виконано зобов`язання, а також наявність наміру (умислу) у кожної із сторін.
При цьому, суд зазначає, що не будь-які порушення актів цивільного законодавства, вчинені під час укладення договору, мають своїм наслідком невідповідність правочину інтересам держави і суспільства.
Наявність у сторін (сторони) правочину такого наміру (умислу) означає, що вони (вона), виходячи з обставин справи, усвідомлювали або повинні були усвідомлювати протиправність укладеного договору і суперечність його мети інтересам держави і суспільства та прагнули або свідомо допускали настання протиправних наслідків.
Отже, для застосування положень частини третьої статті 228 Цивільного кодексу України, прокурор мав довести, що спірний правочин за своєю суттю є протиправним, спрямованим на порушення інтересів держави та суспільства.
Однак, як встановив суд першої інстанції, прокурор у позовній заяві в обґрунтування недійсності спірного договору на підставі частини третьої статті 228 Цивільного кодексу України послався на те, що спірний договір був укладений з порушенням принципу добросовісної конкуренції серед учасників.
Тобто, фактично доводи прокурора зводяться до обставин порушення учасниками закупівлі правил конкуренції, які були допущені під час проведення процедур закупівлі, а не до того, що безпосередньо сам укладений договір порушує інтереси держави та суспільства.
Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 19 грудня 2025 року у справі № 922/3456/23 уточнила попередні висновки Верховного Суду щодо застосування частини третьої статті 228 Цивільного кодексу України, які, зокрема містилися у постановах від 13 листопада 2024 року у справі № 911/934/23, від 17 жовтня 2024 року у справі №914/1507/23 та в інших постановах. Згідно з уточненими висновками Верховного Суду щодо застосування частини третьої статті 228 Цивільного кодексу України ця норма права передбачає санкції конфіскаційного характеру, які передбачають стягнення усього отриманого за правочином на користь держави. Ці санкції спрямовані не на відновлення правового стану, який існував до порушення, а на покарання осіб, які порушили законодавчу заборону вчиняти правочин, який не відповідає інтересам держави і суспільства.
Конфіскація без вироку суду розглядається Європейським судом з прав людини як втручання у право власності, захищене статтею 1 Першого протоколу до Конвенції. Застосування наслідків, передбачених частиною третьою статті 228 Цивільного кодексу України, є втручанням держави у право власності приватних осіб. Тому підлягає застосуванню стаття 1 Першого протоколу до Конвенції, відповідно до якої кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.
З огляду на конфіскаційний характер санкції, передбаченої частиною третьою статті 228 Цивільного кодексу України, який суд не може змінити, як і зменшити розмір, ця стаття може застосовуватися у виключних випадках порушення інтересів держави та суспільства, які, зокрема, можуть мати місце при вчинені особою кримінального злочину (тобто, за наявності обвинувального вироку суду, що набрав законної сили), або дій, якими державі та суспільству завдані значні збитки, а винна особа відповідно незаконно, безпідставно збагатилася (на суму, співставну із вартістю того, що стягується на користь держави, для дотримання принципу пропорційності втручання). Ця норма не може бути застосована у випадку порушення суб`єктом господарювання будь-яких норм чинного законодавства, яке регулює господарську діяльність, зокрема законодавства про захист конкуренції.
Дослідивши доводи, наведені прокурором в обґрунтування підстав недійсності спірного у цій справі договору, суд апеляційної інстанції встановив, що прокурор не надав доказів, які б підтвердили завідомо суперечливу інтересам держави і суспільства мету укладення спірного правочину, наявність його протиправних наслідків, а також умисел сторін на укладення договору, що суперечить зазначеним інтересам, зокрема, не довів спрямованість і відповідність спірного правочину ознакам, які б свідчили про посягання на суспільні, економічні чи соціальні основи держави і суспільства. При цьому, обвинувальний вирок у кримінальному провадженні, який би мав преюдиційне значення для цієї господарської справи, не виносився та прокурором суду не надавався.
Прокурор в обґрунтування позову послався лише на рішення Адміністративної колегії Східного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 08.09.2020 №70/91-р/к у справі №6/01-102-20.
Однак, як уже зазначалося вище, відповідно до висновку Верховного Суду щодо застосування частини третьої статті 228 Цивільного кодексу України у випадку порушення суб`єктом господарювання законодавства про захист конкуренції, викладеного у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19 грудня 2025 року у справі № 922/3456/23, антиконкурентна поведінка учасника закупівлі не завжди має за мету завдати шкоди державі чи підірвати її інтереси і сама по собі не трансформує правочин у такий, що суперечить інтересам держави та суспільства у розумінні частини третьої статті 228 Цивільного кодексу України. Ця норма права не може бути застосована у випадку порушення суб`єктом господарювання законодавства про захист конкуренції. 
З огляду на викладене, судова колегія доходить висновку, що обставини допущення учасниками спірної закупівлі і, зокрема відповідачем-2, при її проведенні порушення законодавства про захист економічної конкуренції, принципу добросовісної конкуренції, вчинення антиконкурентних узгоджених дій, на які послався прокурор в обґрунтування позову, не є підставами для визнання недійсним спірного договору з підстав його суперечності інтересам держави та суспільства.
Крім того, відповідач-2 за порушення законодавства про захист економічної конкуренції вже поніс відповідальність у вигляді покладеного на нього рішенням Антимонопольного комітету штрафу.
Прокурор не надав доказів наявності на ринку на час проведення спірної закупівлі більш вигідних для замовника цінових пропозицій, доказів того, що товар за спірним договором був поставлений за завищеними цінами або того, що аналогічні товари могли бути поставлені з використанням менших ресурсів, а також доказів невідповідності кількості, вартості або якості поставленого відповідачем-2 товару розміру завданих замовнику збитків, наявності інших порушень при виконанні умов договору про закупівлю. Суд враховує те, що прокурор не посилався на ці обставини та на обставини того, що внаслідок укладення спірного у цій справі договору держава понесла майнову шкоду, переплатила кошти, не доводив ці обставини.
Предметом закупівлі були овочі, фрукти та горіхи (картопля, морква столова, цибуля ріпчаста, буряк столовий, капуста, часник), тобто за рахунок виконання відповідачем-2 спірного договору 1-ий відповідач задовольнив свої потреби у поставці товару. Спірний договір є виконаним його сторонами у повному обсязі, що підтверджується звітом про виконання договору про закупівлю, сформованим 29 серпня 2019 року.
Враховуючи викладене, судова колегія доходить висновку про відсутність підстав для визнання недійсним спірного договору за статтею 228 Цивільного кодексу України, а також і для застосування особливого виду наслідків недійсності такого правочину, визначених частиною третьою статті 228 Цивільного кодексу України, оскільки прокурор не довів наявності суперечності спірного договору інтересам держави та суспільства. 
Висновки суду щодо застосування частини третьої статті 228 Цивільного кодексу України у сукупності зі статтями 203, 216 Цивільного кодексу України повністю узгоджуються з останніми висновками Верховного Суду щодо застосування цих норм права, викладеними у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19 грудня 2025 року у справі № 922/3456/23.
Доводи апелянта, що з огляду на наявність вини у діях ФОП Третякова О.О. не вбачається невідповідності заходу втручання держави у право власності відповідача критеріям правомірного втручання у право на мирне володіння майном, сформованим у сталій практиці Європейського суду з прав людини, не базуються на нормах законодавства, не відповідають зазначеному вище і свідчать про довільне тлумачення апелянтом норм права на свою користь.
З огляду на неправильне застосування судом першої інстанції зазначеної норми права при вирішенні спору у цій справі, рішення Господарського суду Луганської області від 11.12.2023 у справі №913/318/23 слід скасувати та ухвалити нове рішення, яким у позові виконувача обов`язків керівника Сєвєродонецької окружної прокуратури в інтересах держави в особі Сєвєродонецької міської військової адміністрації Сєвєродонецького району Луганської області, Північно-східного офісу Держаудитслужби до Управління освіти Сєвєродонецької міської військової адміністрації Сєвєродонецького району Луганської області, фізичної особи-підприємця Третякова Олександра Олександровича про визнання недійсними рішення тендерного комітету, договору про закупівлю за державні кошти та застосування наслідків відповідної недійсності відмовити з підстав, викладених вище.
Така правова позиція відповідає також висновкам, викладеним Верховним Судом, зокрема у справах №910/7385/23, №913/330/23, №904/1499/23, №907/178/24, №922/4420/23, постанови в яких ухвалено Верховним Судом після ухвалення постанови об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19 грудня 2025 року у справі № 922/3456/23.

Щодо додаткового рішення Господарського суду Луганської області від 22.12.2023 у справі №913/318/23 судова колегія зазначає таке.
За змістом статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 зазначеного Закону).
Разом з тим, згідно зі статтею 15 Господарського процесуального кодексу України, суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.
Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (стаття 16 Господарського процесуального кодексу України).
Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини 3 статті 2 зазначеного Кодексу).
Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.
Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:
1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 124 Господарського процесуального кодексу України);
2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 126 Господарського процесуального кодексу України): 
- подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; 
- зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу.
3) розподіл судових витрат (стаття 129 Господарського процесуального кодексу України).
Згідно зі статтею 123 зазначеного Кодексу, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. 
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Як встановлено судом першої інстанції, з метою надання правової допомоги, пов`язаної із захистом своїх прав та інтересів, 01.10.2023 між Адвокатським об`єднанням “ЛМК” (далі – виконавець) та фізичною особою-підприємцем Третяковим Олександром Олександровичем (далі – клієнт) укладено договір про надання правничої допомоги №221, за умовами пункту 1.1 якого, Адвокатське об`єднання на умовах і в порядку, що визначені цим договором та дорученням, зобов`язується надати визначену в дорученні правничу допомогу, а клієнт зобов`язується оплатити надану правничу допомогу та фактичні витрати, необхідні для виконання визначених в дорученні завдань клієнта.
Надання правничої допомоги здійснюється під час консультування, збору/вивчення доказів, підготовки процесуальних та інших правових документів, захисту чи представництва та (або) здійснення інших дій на виконання доручення (завдання) клієнта (пункт 3.1 договору).
Від імені Адвокатського об`єднання договір виконують адвокат або адвокати-учасники об`єднання, або залучені об`єднанням на договірних засадах інші адвокати (пункт 3.3 договору).
Адвокатське об`єднання має право окрім гонорару отримати кошти, необхідні для покриття або авансування фактичних витрат, пов`язаних з виконанням доручення. Обсяг фактичних витрат визначається необхідністю їх понесення для виконання доручення. Для виконання доручення може виникнути необхідність понесення додаткових витрат, їх орієнтовний обсяг узгоджується з клієнтом (пункт 4.1 договору).
Фактичні витрати та додаткові витрати оплачуються клієнтом окремо від гонорару (винагороди) Адвокатського об`єднання (пункт 4.2 договору).
Розмір гонорару за надання Адвокатським об`єднанням правничої допомоги, сторони узгоджують в дорученні (пункт 5.1 договору).
Витрати, що необхідні для надання правничої допомоги оплачуються окремо від гонорару (пункт 5.2 договору).
Гонорар оплачується у погодженому сторонами розмірі у формі повної попередньої оплати на підставі виставленого виконавцем рахунку (пункт 5.3 договору).
Обсяг, вартість та якість наданої правової допомоги, в тому числі підготовленої до виконання, визначається за фактом її надання та підтверджується: (а) здійсненням, захистом, представництвом Адвокатським об`єднанням під час досудового розслідування та (або) судового провадження, вчинення процесуальних дій в кримінальному або іншому судовому чи несудовому провадженні та іншими обставинами, що підтверджують виконання доручення клієнта (б) або погодженням/підписанням Звітного документу клієнтом (акту приймання-передачі наданих послуг) (пункт 6.1 договору).
Обсяг надання/наданих послуг/виконаної роботи та їх вартість може визначатись деталізованим рахунком. В такому разі оплата (в тому числі часткова) зазначених в рахунку послуг підтверджує прийняття наданих послуг (пункт 6.5 договору).
Обсяг фактичних та/або додаткових витрат, їх вартість визначаються на підставі первинних документів за фактом їх понесення (пункт 6.6 договору).
Договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань (пункт 8.1 договору). 
Відповідно до доручення від 01.10.2023 №1 до договору про надання правничої допомоги від 01.10.2023 №221 (додаток №1 до договору про надання правничої допомоги від 01.10.2023 №221), Адвокатське об`єднання "ЛМК" (далі – виконавець) та фізична особа-підприємць Третяков Олександр Олександрович (далі – клієнт) узгодили виконання нижченаведеного завдання клієнта на умовах договору про надання правничої допомоги від 01.10.2023 №221 і на наступних договірних умовах:
1. Клієнт доручає Адвокатському об`єднанню "ЛМК" виконати завдання щодо здійснення захисту його прав та інтересів, у зв`язку з чим, Адвокатське об`єднання:
1.1. надає усні консультації з приводу способів захисту прав та інтересів клієнта;
1.2. здійснює представництво інтересів клієнта у Господарському суді Луганської області у справі №913/318/23;
1.3. здійснює представництво інтересів клієнта у правоохоронних органах, органах державної влади та судових інстанціях в якості його представника.
Сторони узгодили суму гонорару (винагороди) за здійснення захисту його прав та інтересів клієнта згідно даного доручення в розмірі 20 000 грн 00 коп. за виконання пункту 1.2. вказаного доручення, та 2 000 грн 00 коп. за кожне судове засідання що відбулось у справі, зазначеній у пункті 1.2 вказаного доручення, починаючи з другого засідання (п.2 доручення).
Інші умови: станом на момент підписання цього договору сторони визначились, що основний договір від імені Адвокатського об`єднання “ЛМК” будуть виконувати (здійснювати представництво) адвокати: Леляк Ярослав Олександрович (свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю від 14.08.2020 №000971), Романюк Іван Миколайович (свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю від 18.02.2021 №9834/10) (пункт 3 доручення).
Даний додаток №1 до договору набирає сили з моменту його підписання сторонами та діє до виконання сторонами своїх зобов`язань за договором та даним дорученням (пункт 4 доручення).
15.12.2023 між Адвокатським об`єднанням "ЛМК" (далі – виконавець) та фізичною особою-підприємцем Третяковим Олександром Олександровичем (далі – клієнт) підписано акт №1, за умовами п.1 якого, на виконання умов договору про надання правничої допомоги від 01.10.2023 №221 надано наступні послуги:
№	Найменування виду правничої допомоги	Кількість часу	Вартість години (грн.)	Загальна вартість (грн.)	
1	Ознайомлення з матеріалами справи та підготовка правової позиції по справі	2 год.	2 000	4 000	
2	Підготовка та подача відзиву на позовну заяву	6 год.	2 000	12 000	
3	Підготовка письмових пояснень по суті спору	2 год.	2 000	4 000	
4	Участь у судових засіданнях 13.11.2023, 04.12.2023, 11.12.2023	3 год.	2 000	6 000	
Загальна вартість наданих послуг під час розгляду справи №913/318/23 складає 26 000 грн 00 коп. (пункт 2 акту).
Колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає, що відповідно до частин 1, 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. 
Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 3 статті 126 цього Кодексу).
Матеріали справи свідчать про надання 2-му відповідачу послуг з правничої допомоги адвокатом в суді першої інстанції на суму 26 000, 00грн.
Судова колегія зазначає, що за змістом частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У частині 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.
Під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
У такому випадку суд, керуючись частинами 5-7, 9 статті 129 зазначеного Кодексу, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. 
Колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. 
Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N19336/04).
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Тобто, суд оцінює рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи була їх сума обґрунтованою.
Дослідивши наданий 2-им відповідачем акт приймання-передавання наданих послуг, судова колегія вважає, що така послуга, як ознайомлення з матеріалами справи та підготовка правової позиції по справі заявлена безпідставно, оскільки входить до послуги підготовки відзиву на позовну заяву.
Щодо підготовки письмових пояснень по суті спору, судова колегія зазначає, що подання таких пояснень не є обов`язковим і здійснюється учасником спору на власний розсуд, обираючи самостійно порядок і форму викладення своєї правової позиції.
Враховуючи принципи співмірності розміру витрат на оплату послуг адвоката із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; виходячи з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, враховуючи обставини справи, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку, що відповідно до положень статей 123, 126, 129 Господарського процесуального кодексу України, за рахунок Луганської обласної прокуратури, яка є розпорядником Сєвєродонецької окружної прокуратури, прокурор якої звернувся з позовом у даній справі, мають бути відшкодовані витрати 2-го відповідача на професійну допомогу в частині надання адвокатом таких послуг, як складання відзиву на апеляційну скаргу та участь в судовому засіданні, в розмірі 13 000, 00грн, які колегія суддів визнає достатніми, обґрунтованими та співмірними витраченому часу. 
У решті вимог 2-го відповідача слід відмовити як таких, що не відповідають зазначеним вище принципам та критеріям.
Щодо доводів прокурора, що витрати на професійну правничу допомогу 2-го відповідача мають бути відшкодовані за рахунок позивачів, судова колегія зазначає, що звертаючись із позовом в інтересах держави, прокурор є суб`єктом сплати судового збору й самостійно здійснює права та виконує обов`язки, пов`язані з розподілом судових витрат.
Така правова позиція викладена, зокрема у постанові  Великої Палати Верховного Суду від 5 жовтня 2022 року у справі № 923/199/21.
З огляду на викладене, враховуючи, що місцевий господарський суд неправильно застосував норми права при вирішенні спору у цій справі, а при ухваленні додаткового рішення не забезпечив дотримання вимог чинного законодавства щодо всебічного, повного та об`єктивного дослідження усіх фактичних обставин, що мають значення для справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу заступника керівника Харківської обласної прокуратури слід задовольнити частково. Рішення Господарського суду Луганської області від 11.12.2023 у справі №913/318/23 слід скасувати та ухвалити нове рішення, яким у позові виконувача обов`язків керівника Сєвєродонецької окружної прокуратури відмовити. Додаткове рішення Господарського суду Луганської області від 22.12.2023 у справі №913/318/23 слід скасувати в частині стягнення з Луганської обласної прокуратури на користь фізичної особи-підприємця Третякова Олександра Олександровича витрати на професійну правничу допомогу адвоката в сумі 13 000 грн 00 коп. та в цій частині ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні цих вимог. У решті додаткове рішення Господарського суду Луганської області від 22.12.2023 у справі №913/318/23 слід залишити без змін.
Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, оскільки суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відмову у позові, витрати прокурора зі сплати судового збору за подання позову та апеляційної скарги покладаються на прокурора; сплата судового збору за подання апеляційної скарги на додаткове рішення законом не передбачена, тому судом розподіл не здійснюється. 
Керуючись статтями 129, 256, 269-270, 273, п. 2 ч. 1 ст. 275, п. 4 ч. 1 ст. 277, ст.ст. 282-284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу заступника керівника Харківської обласної прокуратури задовольнити частково.
Рішення Господарського суду Луганської області від 11.12.2023 у справі №913/318/23 скасувати та ухвалити нове рішення, яким у позові виконувача обов`язків керівника Сєвєродонецької окружної прокуратури в інтересах держави в особі Сєвєродонецької міської військової адміністрації Сєвєродонецького району Луганської області, Північно-східного офісу Держаудитслужби до Управління освіти Сєвєродонецької міської військової адміністрації Сєвєродонецького району Луганської області, фізичної особи-підприємця Третякова Олександра Олександровича про визнання недійсними рішення тендерного комітету, договору про закупівлю за державні кошти та застосування наслідків відповідної недійсності відмовити.
Додаткове рішення Господарського суду Луганської області від 22.12.2023 у справі №913/318/23 скасувати в частині стягнення з Луганської обласної прокуратури на користь фізичної особи-підприємця Третякова Олександра Олександровича витрати на професійну правничу допомогу адвоката в сумі 13 000 грн 00 коп. та в цій частині ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні цих вимог. 
У решті додаткове рішення Господарського суду Луганської області від 22.12.2023 у справі №913/318/23 залишити без змін.
Викласти резолютивну частину додаткового рішення Господарського суду Луганської області від 22.12.2023 у справі №913/318/23 в такій редакції:
"Заяву фізичної особи-підприємця Третякова Олександра Олександровича про ухвалення додаткового рішення задовольнити частково.
Стягнути з Луганської обласної прокуратури (вул. Б. Ліщини, буд. 27, м. Сєвєродонецьк Луганської області, 92700, ідентифікаційний код 02909921) на користь фізичної особи-підприємця Третякова Олександра Олександровича ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) витрати на професійну правничу допомогу адвоката в сумі 13 000 грн 00 коп.
У решті вимог заяви відмовити".

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення. Порядок і строки оскарження постанови передбачені статтями 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повна постанова складена 23.02.2026.

Головуючий суддя Н.В. Гребенюк

Суддя М.М. Слободін 

Суддя І.А. Шутенко