Справа № 560/18952/25
	
РІШЕННЯ
іменем України

26 лютого 2026 року	м. Хмельницький	

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Блонського В.К. розглянувши адміністративну справу за позовом Дочірнього підприємства "Центр "Інновації та технології" до Головного управління ДПС у Хмельницькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

Дочірнє підприємство "Центр "Інновації та технології" звернулося в суд з позовом до Головного управління ДПС у Хмельницькій області, в якому просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення ГУ ДПС у Хмельницькій області від 02.10.2025 року за № 23045/2201-0702 на загальну суму 650 872,50 грн.
В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що оспорюваним податковим повідомленням-рішенням контролюючим органом визначено грошові зобов`язання з податку на додану вартість у зв`язку з висновками про безпідставне формування податкового кредиту за господарськими операціями з ТОВ «Авантаж Укрбуд», ТОВ «Будівельна компанія «Санвест» та ТОВ «Інтелект Профбуд».
Відповідно до акта перевірки підставою для прийняття спірного рішення стали висновки відповідача про нереальність господарських операцій позивача з вказаними контрагентами, що, на думку контролюючого органу, підтверджується відсутністю у таких суб`єктів господарювання достатніх трудових та матеріальних ресурсів, неподанням окремої звітності, наявністю податкової інформації щодо ризиковості їх діяльності, а також недоліками в оформленні окремих документів.
Позивач із такими висновками не погоджується та зазначає, що господарські операції з контрагентами фактично відбулися, роботи були виконані, прийняті та використані у власній господарській діяльності, що підтверджується договорами підряду, актами виконаних робіт, довідками про вартість виконаних будівельних робіт, податковими накладними, зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних, а також іншими первинними документами бухгалтерського обліку.
Позивач також вказує, що чинне податкове законодавство не ставить право платника податку на формування податкового кредиту у залежність від податкової дисципліни його контрагентів, а відсутність у них власних трудових чи матеріальних ресурсів не свідчить про нереальність господарських операцій, оскільки такі суб`єкти можуть залучати субпідрядників або користуватися орендованими ресурсами.
На думку позивача, відповідачем не доведено фактичної відсутності виконання робіт чи узгодженості дій позивача з контрагентами з метою отримання неправомірної податкової вигоди, а висновки акта перевірки ґрунтуються виключно на аналітичній інформації з інформаційних баз даних податкового органу.
Ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду від 06.11.2025 відкрито провадження в адміністративній справі, розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
Ухвалою суду від 24.11.2025 суд відмовив у задоволенні заяви представника Головного управління ДПС у Хмельницькій області про розгляд справи № 560/18952/25 за правилами загального позовного провадження або у судовому засіданні з викликом сторін.
Представник відповідача подала до суду відзив на позовну заяву, у якому відповідач проти задоволення позовних вимог заперечує. Зазначає, що за результатами документальної позапланової виїзної перевірки ДП «Центр «Інновації та технології» встановлено порушення вимог податкового законодавства, зокрема пунктів 44.1 статті 44, 198.1, 198.2, 198.3, 198.6 статті 198, 201.10 статті 201 Податкового кодексу України, у зв`язку з безпідставним формуванням податкового кредиту за операціями з ТОВ «Авантаж Укрбуд», ТОВ «Будівельна компанія «Санвест» та ТОВ «Інтелект Профбуд».
На думку відповідача, господарські операції з указаними контрагентами не мали реального характеру, оскільки встановлено відсутність у них достатніх трудових ресурсів, матеріально-технічної бази, виробничих та складських приміщень, а також документального підтвердження залучення субпідрядників. Крім того, відповідач посилається на недоліки в оформленні первинних документів, відсутність виконавчої та технічної документації, невідповідність обсягів робіт кадровим показникам контрагентів, їх значну географічну віддаленість та наявність рішень про відповідність таких суб`єктів критеріям ризиковості платника податку.
Відповідач вказує, що сам факт наявності податкових накладних та актів виконаних робіт не є безумовною підставою для формування податкового кредиту, якщо сукупність встановлених обставин свідчить про відсутність фактичного здійснення операцій.
З огляду на викладене, відповідач вважає спірне податкове повідомлення-рішення правомірним та таким, що прийняте на підставі і в межах повноважень, визначених законом.
Дослідивши письмові докази і письмові пояснення сторін, викладені у заявах по суті справи, суд встановив такі обставини.
Дочірнє підприємство «Центр «Інновації та технології» зареєстроване як юридична особа відповідно до вимог законодавства України, перебуває на податковому обліку в Головному управлінні ДПС у Хмельницькій області та є платником податку на додану вартість.
Головним управлінням ДПС у Хмельницькій області, керуючись п. 191.1 ст. 191, ст. 20, п. 75.1 ст. 75, пп. 78.1.4 п. 78.1 п. 78.4 ст.78 Податкового кодексу України, та з урахуванням п. 69 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України, проведено документальну позапланову виїзну перевірку Дочірнього підприємства «Центр «Інновації та технології» (код ЄДРПОУ 30145503) з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на додану вартість при здійсненні фінансово-господарських операцій за листопад 2018 року із ТОВ «Авантаж Укрбуд» (код ЄДРПОУ 41710971), за квітень 2019 року із ТОВ «Інтелект Профбуд» (код ЄДРПОУ 42628113), за грудень 2019 року із ТОВ «Будівельна компанія «Санвест» (код ЄДРПОУ 41690479).
Під час перевірки використовувались дані інформаційно-аналітичних систем Державної податкової служби, зокрема: АРМ «Митниця», ІКС «Податковий блок», Єдиний реєстр податкових накладних (АС «Архів електронної звітності»), Система автоматизованого співставлення податкових зобов`язань та податкового кредиту на рівні контрагентів, ІТС «Єдине вікно подання електронної звітності».
У ході перевірки встановлено порушення п. 44.1 ст. 44, пп. «а» п. 198.1, абзаців першого та другого п. 198.2, п. 198.3, абзацу третього п. 198.6 ст. 198, абзацу другого п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України, внаслідок чого, за висновками перевірки, занижено податок на додану вартість на загальну суму 623 993,00 грн., у тому числі: за листопад 2018 року – 103 295,00 грн., за квітень 2019 року – 128 661,00 грн., за грудень 2019 року – 392 037,00 грн.
Перевіркою встановлено, що ДП «Центр «Інновації та технології» сформовано податковий кредит за рахунок господарських операцій із зазначеними контрагентами.
Щодо взаємовідносин із ТОВ «Авантаж Укрбуд» перевіркою встановлено, що відповідно до актів приймання виконаних будівельних робіт (форми КБ-2в) за листопад 2018 року зазначено 8486,46 люд.-год., що при кількості робочих днів у листопаді 2018 року та 8-годинному робочому дні потребує залучення 48 працівників. Водночас згідно Звіту про суми нарахованої заробітної плати (форма 4-ДФ) (місячна) ТОВ «Авантаж Укрбуд» за листопад 2018 року від 10.12.2018 №9272689672 облікова кількість штатних працівників становила 11 осіб, загальна сума нарахованої заробітної плати – 6072,75 грн. Згідно Повідомлення про прийняття працівника на роботу від 29.11.2018 №9266580492 датою початку роботи прийнятих працівників визначено 30.11.2018 року. Рішенням від 04.02.2020 №22559 ТОВ «Авантаж Укрбуд» визначено таким, що відповідає критеріям ризиковості платника податку.
Також перевіркою встановлено, що за даними Єдиного реєстру податкових накладних у листопаді 2018 року на адресу ТОВ «Авантаж Укрбуд» зареєстровано податкові накладні з номенклатурою «Будівельні роботи» від ТОВ «СПЕЦ-АЛЬЯНС ГРУП» (ПН 41163865). Відповідно до форми 4-ДФ ТОВ «СПЕЦ-АЛЬЯНС ГРУП» за листопад 2018 року від 10.02.2018 №9272655834 облікова кількість штатних працівників становила 1 особа. Рішенням від 04.02.2020 №40785 ТОВ «СПЕЦ-АЛЬЯНС ГРУП» визначено таким, що відповідає критеріям ризиковості платника податку.
Щодо взаємовідносин із ТОВ «Будівельна компанія «Санвест» перевіркою встановлено, що відповідно до актів приймання виконаних будівельних робіт (форми КБ-2в) за грудень 2019 року зазначено 20690,57 люд.-год., що потребує залучення 123–124 працівників. Водночас згідно форми 4-ДФ ТОВ «Будівельна компанія Санвест» за грудень 2019 року від 20.01.2020 №9332175476 облікова кількість штатних працівників становила 4 особи. Рішенням від 10.07.2020 №57999 ТОВ «Будівельна компанія «Санвест» визначено таким, що відповідає критеріям ризиковості платника податку. Свідоцтво платника ПДВ ТОВ «Будівельна компанія «Санвест» анульовано 16.06.2022 року.
За результатами перевірки складено акт від 22.08.2025 року №17504/22-01-07-02-05/30145503, на який ДП «Центр «Інновації та технології» подало заперечення від 12.09.2025 року №499. 
Головним управлінням ДПС у Хмельницькій області розглянуто заперечення та надано відповідь від 29.09.2025 року №14829/6/22-01-07-02-12, яку направлено рекомендованим листом з повідомленням про вручення на податкову адресу ДП «Центр «Інновації та технології». 
02.10.2025 року на підставі акта перевірки та з урахуванням результатів розгляду заперечення винесено податкове повідомлення-рішення №23045/2201-0702 про збільшення грошового зобов`язання з податку на додану вартість у сумі 520 698,00 грн. та штрафної санкції у сумі 130 174,50 грн.
Позивач, не погоджуючись з податковим повідомленням-рішенням від 02.10.2025 №23045/2201-0702, звернувся з позовом до суду.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам та відповідним доводам сторін, суд дійшов таких висновків.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України від 02 грудня 2010 року №2755-VІ. 
Відповідно до пункту 1.1 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.
Положеннями підпункту 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України визначено, що податковий кредит сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.
Підпунктом 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України передбачено, що господарська діяльність діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.
Об`єктом оподаткування можуть бути майно, товари, дохід (прибуток) або його частина, обороти з реалізації товарів (робіт, послуг), операції з постачання товарів (робіт, послуг) та інші об`єкти, визначені податковим законодавством, з наявністю яких податкове законодавство пов`язує виникнення у платника податкового обов`язку (пункт 22.1 статті 22 Податкового кодексу України).
Згідно з підпунктом 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які визначені відповідними положеннями цього Кодексу.
Положеннями пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України визначено, що до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу; ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.
Пунктом 198.3 статті 198 Податкового кодексу України передбачено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи); ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.
Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.
Згідно з пунктом 198.5 статті 198 Податкового кодексу України платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами, придбаними/виготовленими з податком на додану вартість (для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 1 липня 2015 року, - у разі якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися: а) в операціях, що не є об`єктом оподаткування відповідно до статті 196 цього Кодексу (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 196.1.7 пункту 196.1 статті 196 цього Кодексу) або місце постачання яких розташоване за межами митної території України; б) в операціях, звільнених від оподаткування відповідно до статті 197, підрозділу 2 розділу XX цього Кодексу, міжнародних договорів (угод) (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 197.1.28 пункту 197.1 статті 197 цього Кодексу та операцій, передбачених пунктом 197.11 статті 197 цього Кодексу); в) в операціях, що здійснюються платником податку в межах балансу платника податку, у тому числі передача для невиробничого використання, переведення виробничих необоротних активів до складу невиробничих необоротних активів; г) в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку (крім випадків, передбачених пунктом 189.9 статті 189 цього Кодексу).
У пункті 198.6 статті 196 Податкового кодексу України наведено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.
Законом України від 16.01.2020 № 466-IX абзац перший викладено в такій редакції: "198.6. Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями (тимчасовими, додатковими та іншими видами митних декларацій, за якими сплачуються суми податку до бюджету при ввезенні товарів на митну територію України), іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу".
У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.
Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.
Відповідно до пункту 201.1 статті 201 Податкового кодексу України на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, кваліфікованого електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.
У податковій накладній зазначаються в окремих рядках такі обов`язкові реквізити: а) порядковий номер податкової накладної; б) дата складання податкової накладної; в) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім`я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг; г) податковий номер платника податку (продавця та покупця). У разі постачання/придбання філією (структурним підрозділом) товарів/послуг, яка фактично є від імені головного підприємства - платника податку стороною договору, у податковій накладній, крім податкового номера платника податку додатково зазначається числовий номер такої філії (структурного підрозділу); д) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім`я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг; е) опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг; є) ціна постачання без урахування податку; ж) ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні; з) загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку; і) код товару згідно з УКТ ЗЕД, для послуг - код послуги згідно з Державним класифікатором продукції та послуг; платники податків, крім випадків постачання підакцизних товарів та товарів, ввезених на митну територію України, мають право зазначати код товару згідно з УКТ ЗЕД або код послуги згідно з Державним класифікатором продукції та послуг неповністю, але не менше ніж чотири перших цифри відповідного коду; й) індивідуальний податковий номер.
Згідно з пунктом 201.4 статті 201 Податкового кодексу України платники податку в разі здійснення постачання товарів/послуг протягом періоду, за який складається така податкова накладна, постачання яких має безперервний або ритмічний характер: покупцям платникам податку - можуть складати не пізніше останнього дня місяця, в якому здійснено такі постачання, зведені податкові накладні на кожного платника податку, з яким постачання мають такий характер протягом періоду, за який складається така податкова накладна, з урахуванням усього обсягу постачання товарів/послуг відповідному платнику протягом такого місяця; покупцям особам, не зареєстрованим платниками податку, можуть складати не пізніше останнього дня місяця, в якому здійснено такі постачання, зведену податкову накладну з урахуванням всього обсягу постачання товарів/послуг таким покупцям, з якими постачання мають такий характер, протягом такого місяця.
Перевіряючи правомірність висновків податкового органу щодо відсутності реального характеру господарських операцій між позивачем та контрагентами в оспорюваній сумі, які були покладені в основу акта перевірки, суд зазначає таке.
Відповідно до пункту 44.1 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
Статтею 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.1999 №996-XIV (далі Закон України №996-XIV, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що господарська операція дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства; первинний документ документ, який містить відомості про господарську операцію; фінансова звітність звітність, що містить інформацію про фінансовий стан та результати діяльності підприємства.
Згідно з частинами першою та другою статті 3 Закону України №996-XIV метою ведення бухгалтерського обліку і складання фінансової звітності є надання користувачам для прийняття рішень повної, правдивої та неупередженої інформації про фінансовий стан та результати діяльності підприємства. Бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.
Частиною першою статті 9 Закону України №996-XIV визначено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.
Відповідно до частини другої статті 9 Закону України №996-XIV первинні документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити, якщо інше не передбачено окремими законодавчими актами України: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Первинні документи, складені в електронній формі, застосовуються у бухгалтерському обліку за умови дотримання вимог законодавства про електронні документи та електронний документообіг.
Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.
Отже, документальному підтвердженню підлягає одна із вищезазначених подій, і якщо ця подія оформлена первинним документом, що містить усі обов`язкові реквізити, визначені частиною другою статті 9 Закону України №996-XIV, зазначена обставина є належним доказом реальності господарської операції.
Відповідно до вимог пунктів 2.1, 2.4, 2.15 статті 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 05.06.1995 №168/704 (далі Положення № 88, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), первинні документи це документи, створені у письмовій або електронній формі, які містять відомості про господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення; господарські операції це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов`язань і фінансових результатів.
Первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Первинні документи підлягають обов`язковій перевірці (в межах компетенції) працівниками, які ведуть бухгалтерський облік, за формою і змістом, тобто перевіряється наявність у документі обов`язкових реквізитів та відповідність господарської операції чинному законодавству у сфері бухгалтерського обліку, логічна ув`язка окремих показників.
Аналіз зазначених норм свідчить про те, що будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичне здійснення господарської операції відсутнє, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені законодавством.
Наведене відповідає правовому висновку Верховного Суду, викладеному, зокрема, у постановах від 16.03.2021 у справі № 580/2490/19, від 06.07.2023 у справі № 340/2444/19.
З урахуванням зазначеного для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.
Аналізуючи наведені норми права, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 07.07.2022 (справа №160/3364/19), сформувала загальні підходи, які повинні застосовуватися судами при вирішенні питання щодо наявності/відсутності підстав у платника податку для отримання певної податкової вигоди (формування витрат, що визначаються при визначенні об`єкта оподаткування, податкового кредиту тощо) за результатами здійснення певних господарських операцій.
Велика Палата Верховного Суду виснувала, що правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування витрат, що враховуються при визначені об`єкта оподаткування, та податкового кредиту наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання у власній господарській діяльності, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами (пункт 63 Постанови).
Аналіз реальності господарської діяльності повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту. При цьому в первинних документах, які є підставою для бухгалтерського обліку, фіксуються дані лише про фактично здійснені господарські операції (пункт 64 Постанови).
Норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Порушення певними постачальниками товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування витрат та податкового кредиту, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема у вигляді позбавлення права на формування витрат чи податкового кредиту, за можливу неправомірну діяльність його контрагента за умови, якщо судом не було встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагента та злагодженість дій між ними (пункт 65 Постанови).
При вирішенні спорів щодо правомірності формування платниками податків своїх даних податкового обліку, зокрема якщо предметом спору є достовірність первинних документів та підтвердження інших обставин реальності відображених у податковому обліку господарських операцій, необхідно враховувати, що відповідно до вимог частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (пункт 66 Постанови).
У разі надання контролюючим органом доказів, які в сукупності з іншими доказами у справі свідчать про те, що документи, на підставі яких платник податків задекларував податковий кредит та сформував витрати, що враховуються при визначені об`єкта оподаткування, містять інформацію, що не відповідає дійсності, платник податків має спростовувати ці доводи. Наведене випливає зі змісту частини першої статті 77 КАС України, згідно з якою кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу (пункт 67 Постанови).
Аналогічно зазначено у постанові Верховного Суду від 19.10.2023 у справі №160/5256/19.
З урахуванням зазначеного для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.
Спір у цій справі зводиться до встановлення наявності або відсутності реального характеру господарських операцій між Дочірнім підприємством «Центр «Інновації та технології» та його контрагентами - ТОВ «Авантаж Укрбуд», ТОВ «Будівельна компанія «Санвест» і ТОВ «Інтелект Профбуд», а відтак + правомірності формування позивачем податкового кредиту з податку на додану вартість за відповідними звітними періодами.
Як встановлено судом, підставою для прийняття оспорюваного податкового повідомлення-рішення №23045/2201-0702 від 02.10.2025 року стало посилання контролюючого органу на нереальність господарських операцій, що, на думку відповідача, підтверджується відсутністю у контрагентів достатніх трудових та матеріально-технічних ресурсів, їх віднесенням до переліку ризикових платників податків, а також окремими недоліками в оформленні документів.
Разом з тим, відповідно до пунктів 198.1, 198.3 статті 198 Податкового кодексу України право платника податку на формування податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання товарів (робіт, послуг), за умови їх використання у господарській діяльності та належного документального підтвердження таких операцій. При цьому пункт 198.6 статті 198 цього Кодексу прямо визначає, що підставою для віднесення сум податку до податкового кредиту є, зокрема, зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних податкові накладні.
Судом встановлено, що за спірними операціями позивачем укладено договори підряду, складено та підписано акти приймання виконаних будівельних робіт форми КБ-2в, довідки форми КБ-3, податкові накладні, які були своєчасно зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних, а також інші первинні документи бухгалтерського обліку. Вказані документи містять усі обов`язкові реквізити, передбачені статтею 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», та дають можливість ідентифікувати сторони операцій, їх зміст, обсяг і вартість.
Верховний Суд у постанові від 19.10.2023 у справі №160/5256/19 наголосив, що сама по собі наявність у контролюючого органу інформації про ризиковість контрагента або про відсутність у нього достатніх трудових чи матеріальних ресурсів не є безумовною підставою для висновку про нереальність господарських операцій, якщо фактичне виконання робіт (постачання товарів, надання послуг) підтверджується належними та допустимими доказами. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 06.07.2023 у справі №340/2444/19, у якій суд зазначив, що аналітичні висновки податкового органу щодо діяльності контрагентів не можуть підміняти собою доказів відсутності реального руху активів.
У постанові від 14.03.2024 у справі №520/10121/21 Верховний Суд підкреслив, що відсутність у контрагента власних трудових ресурсів або основних засобів не виключає можливості виконання ним господарських зобов`язань із залученням субпідрядників чи на підставі договорів оренди, а тому сама по собі така обставина не свідчить про фіктивність операцій. Контролюючий орган повинен довести не формальні недоліки в діяльності контрагента, а саме відсутність фактичного виконання конкретних робіт чи постачання товарів у межах спірних правовідносин.
Крім того, у постанові від 18.04.2024 у справі №640/3156/20 Верховний Суд зазначив, що податкові наслідки для платника податків можуть наставати лише за умови встановлення його обізнаності або узгодженості дій з недобросовісним контрагентом з метою одержання неправомірної податкової вигоди. Відсутність такого доведення виключає можливість покладення негативних наслідків порушень контрагента на добросовісного платника.
Аналогічний підхід підтримано у постанові Верховного Суду від 22.01.2025 у справі №420/18745/23, в якій суд касаційної інстанції вказав, що для висновку про нереальність господарських операцій контролюючий орган має надати докази, які безпосередньо спростовують факт виконання робіт (надання послуг), а не лише вказують на недоліки в діяльності контрагента чи на його податкову поведінку в інших правовідносинах.
Також у постанові від 11.09.2025 у справі №300/4123/24 Верховний Суд наголосив, що співставлення кількості людино-годин, зазначених в актах виконаних робіт, із кількістю штатних працівників контрагента за даними податкової звітності саме по собі не є достатнім доказом нереальності операцій, якщо не досліджено питання можливості залучення субпідрядних організацій, працівників за цивільно-правовими договорами або інших ресурсів.
У цій справі відповідач обмежився посиланням на дані інформаційно-аналітичних баз, кількість працівників за формою 4-ДФ, віднесення контрагентів до переліку ризикових, а також на відсутність, на його думку, достатньої матеріально-технічної бази. Водночас відповідачем не надано жодного належного доказу того, що роботи фактично не виконувалися, об`єкти будівництва не існують або не містять результатів спірних робіт, що акти приймання-передачі є підробленими, або що позивач не використовував результати робіт у власній господарській діяльності.
Суд враховує, що відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України саме на відповідача покладається обов`язок доведення правомірності прийнятого рішення. Натомість у матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які б у сукупності свідчили про відсутність фактичного руху активів або про узгодженість дій позивача з контрагентами з метою отримання неправомірної податкової вигоди.
Посилання відповідача на окремі недоліки в оформленні первинних документів також не можуть бути підставою для позбавлення позивача права на податковий кредит, оскільки, відповідно до частини другої статті 9 Закону України №996-XIV, неістотні недоліки в документах не є підставою для невизнання господарської операції за умови можливості ідентифікувати її зміст та учасників. Доказів того, що виявлені недоліки унеможливлюють ідентифікацію операцій або свідчать про їх фіктивність, відповідачем не надано.
Суд також бере до уваги, що податкові накладні за спірними операціями були зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних, а тому відповідно до пункту 201.10 Податкового кодексу України є належною підставою для формування податкового кредиту, якщо інше не доведено контролюючим органом у встановленому законом порядку.
Таким чином, аналіз наданих доказів у їх сукупності свідчить про фактичне здійснення спірних господарських операцій, їх відповідність економічному змісту укладених договорів, наявність належним чином оформлених первинних документів та відсутність доведених обставин, які б свідчили про обізнаність позивача щодо можливих порушень контрагентів або про узгодженість дій між ними.
За таких обставин суд вважає, що оспорюване податкове повідомлення-рішення прийняте без належного правового та фактичного обґрунтування, з порушенням принципу індивідуальної відповідальності платника податків та принципу презумпції правомірності рішень платника податку. 
Отже, податкове повідомлення-рішення від 02.10.2025 №23045/2201-0702 є протиправним та підлягає скасуванню.
Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, обов`язок доказування правомірності рішення суб`єкта владних повноважень покладається саме на такого суб`єкта. У цьому випадку відповідач не виконав покладений на нього процесуальний обов`язок.
Контролюючим органом не надано належних, допустимих і достатніх доказів у розумінні статей 72-74 Кодексу адміністративного судочинства України, які б беззаперечно підтверджували відсутність фактичного здійснення спірних господарських операцій, недостовірність первинних документів або узгодженість дій позивача з контрагентами з метою отримання неправомірної податкової вигоди. Висновки відповідача мають характер припущень та не відповідають критеріям належності, допустимості, достовірності та достатності доказів.
Згідно зі статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Перевіряючи рішення суб`єкта владних повноважень, суд зобов`язаний встановити, чи прийняте воно на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а також чи є воно обґрунтованим, пропорційним і прийнятим з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про те, що позов необхідно задовольнити повністю.
Щодо розподілу судових витрат суд зазначає таке.
Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення адміністративного позову всі судові витрати, понесені позивачем, покладаються на суб`єкта владних повноважень, якщо інше не встановлено законом.
Оскільки позов задоволено повністю, спір виник у зв`язку із прийняттям протиправного рішення суб`єктом владних повноважень, а матеріали справи містять докази сплати позивачем судового збору у встановленому законом розмірі, понесені позивачем витрати зі сплати судового збору підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
У разі подання позивачем заяви про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу та надання належних доказів їх понесення і розумності розміру таких витрат, питання їх розподілу вирішується судом відповідно до статей 134, 139 Кодексу адміністративного судочинства України.
Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов Дочірнього підприємства "Центр "Інновації та технології" задовольнити.
Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення Головного управління ДПС у Хмельницькій області від 02.10.2025 року № 23045/2201-0702 на загальну суму 650 872,50 грн.
Стягнути на користь Дочірнього підприємства "Центр "Інновації та технології" витрати зі сплати судового збору в розмірі 9763,09 грн за рахунок бюджетних асигнувань Головне управління ДПС у Хмельницькій області. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач:	Дочірнє підприємство "Центр "Інновації та технології" (вул. Панаса Мирного, 1/2, кв.25,м. Хмельницький,Хмельницький р-н, Хмельницька обл.,29017 , код ЄДРПОУ - 30145503) 	
Відповідач:	Головне управління ДПС у Хмельницькій області (вул. Пилипчука, 17,м. Хмельницький,Хмельницька обл., Хмельницький р-н,29001 , код ЄДРПОУ - 44070171) 	

Головуючий суддя 		В.К. Блонський