Суддя ОСОБА_1 
Справа № 644/3402/26 
Провадження № 1-кп/644/717/26 
02.04.2026

ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 квітня 2026 року м. Харків
Індустріальний районний суд м. Харкова у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
розглянувши без проведення судового розгляду в судовому засіданні в приміщенні суду в м. Харкові, в порядку спрощеного провадження кримінальне провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12026226100000056 від 13 березня 2026 року, стосовно:
ОСОБА_3 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Харкова, громадянки України, із середньою освітою, незаміжньої, не працюючої, зареєстрованої та фактично проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимої: 30.01.2026 року Основ`янським районним судом м. Харкова за ч.1 ст.125 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 850 грн., 24.03.2026 року штраф сплачений у повному обсязі,
обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч.1 ст.125 КК України,
ВСТАНОВИВ:
09.03.2026 близько 09:00 години, більш точний час в ході досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_4 , перебувала разом із своїм співмешканцем ОСОБА_5 , за місцем спільного мешкання за адресою: АДРЕСА_1 . В цей час між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин виникла сварка, в ході якої діючи з умислом направленим на спричинення тілесних ушкоджень, ОСОБА_4 підійшла до потерпілого ОСОБА_5 та тримаючи у руці кочергу для пічного опалення нанесла йому три удари в область правого плеча, чим спричинила потерпілому ОСОБА_5 тілесні ушкодження у вигляді синця на зовнішній поверхні правого плеча, які згідно з висновком судово-медичної експертизи №12-14/42-Шв/26 від 16.03.2026, є ЛЕГКИМ тілесним ушкодженням.
Таким чином, ОСОБА_4 вчинила кримінальне правопорушення проступок, передбачений ч.1 ст.125 КК України.
Відповідно до положень ч.2 ст.302 КПК України обвинуваченому роз`яснено зміст встановлених досудовим розслідуванням обставин, а також те, що у разі надання згоди на розгляд обвинувального акта у спрощеному порядку він буде позбавлений права оскаржувати вирок в апеляційному порядку з підстав розгляду кримінального провадження за відсутності учасників судового провадження, не дослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини. Разом з обвинувальним актом до суду надійшла заява обвинуваченого про роз`яснення йому вказаних вище положень КПК України та надання добровільної згоди на розгляд обвинувального акта у спрощеному провадженні.
При цьому, ОСОБА_4 подала заяву про беззаперечне визнання своєї винуватості, яка складена у присутності захисника ОСОБА_6 .
Потерпілим ОСОБА_5 також надані заяви про згоду із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, ознайомлення з обмеженням права на апеляційне оскарження та згоди на розгляд обвинувального акту у спрощеному провадженні.
Враховуючи викладене, підстав для призначення розгляду у судовому засіданні даного обвинувального акту, відповідно до ч.3 ст.382 КПК України, суд не вбачає. А тому суд розглянув обвинувальний акт щодо вчинення кримінального проступку без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження на підставі вивчення обвинувального акту та доданих до нього матеріалів із ухваленням вироку без зазначення доказів на підтвердження встановлених обставин відповідно до положень ч.2 ст.382 КПК України.
Суд, дослідивши матеріали досудового розслідування, у тому числі документи, які засвідчують беззаперечне визнання обвинуваченим своєї винуватості, доходить висновку, що ОСОБА_4 вчинила кримінальне правопорушення проступок, передбачений ч.1 ст.125 КК України, тобто умисне легке тілесне ушкодження.
При призначенні виду та міри покарання, суд враховує характер, ступінь тяжкості та суспільної небезпеки скоєного кримінального проступку, дані про особу обвинуваченої.
ОСОБА_4 незаміжня, не працює, раніше судима, на обліку лікарів нарколога та психіатра не перебуває.
Обставиною, яка у відповідності до ст. 66 КК України пом`якшує покарання ОСОБА_4 , є щире каяття.
Обставиною, яка у відповідності до ст.67 КК України обтяжує покарання обвинуваченій, суд визнає вчинення кримінального правопорушення щодо особи, з якою перебуває у сімейних відносинах.
З урахуванням зазначених обставин, обвинуваченій суд призначає покарання необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.
Вирішуючи питання про вид та міру покарання, суд враховує фактичні обставини кримінального провадження, суспільну небезпеку вчиненого проступку, суб`єктивне ставлення обвинуваченої до скоєного та її поведінку після вчинення проступку, соціальну характеристику особи: її вік, стан здоров`я, соціальне становище, відсутність даних про перебування на профілактичних обліках у лікаря психіатра та нарколога, судимість, наявність обставини, що пом`якшує покарання та обставини, що обтяжує покарання, зваживши на всі фактори в їх сукупності і взаємозв`язку, суд доходить висновку, що необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченої та попередження вчинення нових проступків є призначення покарання у виді штрафу в межах санкції ч.1 ст.125 КК України.
Європейський суд з прав людини у рішенні в справі «Стівен Вілкокс та Скотт Херфорд проти Сполученого Королівства, заяви № 43759/10 та 43771/12», зазначає, що хоча, в принципі, питання належної практики з призначення покарань в значній мірі виходить за рамки Конвенції, Суд допускає, що грубо непропорційний вирок (діяння та покарання) може кваліфікуватися, як жорстоке поводження, що суперечить статті 3 Конвенції, в момент його винесення.
Дане ж покарання, на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи) (справи «Бакланов проти Росії» від 09.06.2005 року, «Фрізен проти Росії» від 24.03.2005 року, «Ісмайлова проти Росії» від 29.11.2007 року).
Таке покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, адже справедливість розглядається, як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню, так як Конституційний Суд України у Рішенні від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004 зазначив, що: «Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема, права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину».
Справедливість одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його, як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Зазвичай справедливість розглядають, як властивість права, виражену, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню. У сфері реалізації права справедливість проявляється, зокрема, у рівності всіх перед законом, відповідності злочину і покарання, цілях законодавця і засобах, що обираються для їх забезпечення.
Справедливе застосування норм права означає не тільки те, що передбачений законом склад правопорушення та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.
Вимога додержуватися справедливості при застосуванні кримінального покарання закріплена в міжнародних документах з прав людини, зокрема у статті 10 Загальної декларації прав людини 1948 року, статті 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року, статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року.
При цьому також суд враховує, що відповідно до ст.50 КК України покарання є заходом примусу та полягає в передбаченому законом обмеженні прав та свобод засудженого та у відповідності до ч.2 ст.50 КК України має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.
При призначенні покарання суд керується також положенням п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року, згідно з яким суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.
Відповідно до ст. 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом. Кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку. Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод є складовою частиною загальнонаціонального законодавства України.
Запобіжний захід стосовно ОСОБА_4 не обирався.
Процесуальні витрати в кримінальному провадженні відсутні.
Цивільний позов не заявлявся.
Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Основ`янського районного суду м. Харкова від 20.03.2026 року, справа № 646/2917/26, підлягає скасуванню. 
Долю речових доказів суд вирішує відповідно до вимог ст.100 КПК України.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.50,65,125 КК України, ст.ст.370,371,373,374 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Визнати ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , винною у вчиненні кримінального правопорушення - проступку, передбаченого ч.1 ст.125 КК України та призначити покарання у виді штрафу у розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.
Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Основ`янського районного суду м. Харкова від 20.03.2026 року, справа № 646/2917/26, на металеву кочергу чорного кольору із замкнутим під кутом кінцем, довжиною 60 см.
Речовий доказ – металеву кочергу чорного кольору із замкнутим під кутом кінцем, довжиною 60 см., що передана на зберігання до камери сходу ВПД № 1 Куп`янського РВП ГУНП в Харківській області, - знищити.
Відповідно до ст. 532 КПК України вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Вирок відповідно до ст.ст.393,395 КПК України може бути оскаржений до Харківського апеляційного суду, через Індустріальний районний суд м. Харкова, протягом тридцяти днів з моменту проголошення, з урахуванням особливостей, передбачених ст.394 КПК України. Якщо вирок було ухвалено без виклику особи, яка його оскаржує, в порядку ст.382 КПК України, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.
Згідно зі ст.376 КПК України копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в Індустріальному районному суді м. Харкова копію цього вироку. Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.
Вирок складено та надруковано в нарадчій кімнаті 02 квітня 2026 року в одному примірнику.

Головуючий