ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 квітня 2026 р. 	Справа № 440/15427/24	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Русанової В.Б.,
Суддів: Бегунца А.О. , П`янової Я.В. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 01.01.2026 (головуючий суддя І інстанції: А.Б. Головко) у справі №440/15427/24
за позовом ОСОБА_1 
до  Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області   
про визнання дій та бездіяльності протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі по тексту - ОСОБА_1 , позивач) звернувся з позовом, в якому просив суд: 
- визнати протиправними дії ГУПФУ в Полтавській області щодо відмови в перерахунку пенсії відповідно до ст.8 Закону України "Про підвищення престижності шахтарської праці"; 
- зобов`язати ГУПФУ в Полтавській області перерахувати його пенсію відповідно до ст.8 Закону України "Про підвищення престижності шахтарської праці" з моменту звернення за перерахунком пенсії, а саме з 15.11.2024 року. 
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 01.01.2026 позов задоволено частково.
Визнано протиправними дії ГУПФУ в Полтавській області щодо відмови у перерахунку пенсії ОСОБА_1 відповідно до ст. 8 Закону України "Про підвищення престижності шахтарської праці".
Зобов`язано ГУПФУ в Полтавській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 15.11.2024 року про перерахунок пенсії з урахуванням висновків суду.
В решті позовних вимог відмовлено.
ГУПФУ в Полтавській області, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення даної справи, просило скасувати таке рішення та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позову. 
В обґрунтування вимог скарги посилається на те, що за результатами розгляду заяви позивача пенсійним органом встановлено, що останній перебуває на обліку в ГУПФУ в Полтавській області, як одержувач пенсії за віком з 29.09.2023 згідно Закону України № 1058 IV “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, Прикінцевих положень п.2, ч.1 та Закону України №1788 ст.13 (Робота за Списком №1). 
Зазначає, що при обчисленні пенсії до уваги враховано страховий стаж тривалістю 26 років 03 місяці 09 днів (включно по 31.05.1999 рік), в тому числі додатковий стаж за списком №1 - 11 років.
Посилається на відсутність правових підстав для перерахунку пенсії позивача відповідно до ст.8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці». 
Позивач не подав відзив на апеляційну скаргу. 
Відповідно до ч.1 ст.308, п.3 ч.1 ст.311 КАС України справа розглянута в межах доводів апеляційної скарги, в порядку письмового провадження.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що позивач з 29.09.2023 перебуває на обліку в ГУПФУ в Полтавській області та отримує пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №1.
15.11.2024 позивач звернувся до ГУПФУ в Полтавській області із заявою щодо перерахунку пенсії.
Листом ГУПФУ в Полтавській області від 05.12.2024 повідомлено позивача про відсутність підстав для перерахунку пенсії. Зазначено, що при обчисленні пенсії враховано страховий стаж тривалістю 26 років 03 місяці 09 днів (включно по 31.05.1999), в тому числі додатковий стаж за списком №1 - 11 років. 
Позивач, не погодившись із відмовою пенсійного органу в зарахуванні до пільгового стажу за Списком №1 періодів навчання та служби в Радянської армії та обчисленням розміру пенсії за віком на пільгових умовах без урахування ст.8 Закону України "Про підвищення престижності шахтарської праці", звернувся з позовом.
Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з протиправності відмови у перерахунку пенсії позивача відповідно до ст.8 Закону України "Про підвищення престижності шахтарської праці", а тому зобов`язав відповідача повторно розглянути заяву про перерахунок пенсії від 15.11.2024 року з урахуванням висновків суду.
Надаючи правову оцінку обставинам справи та доводам апелянта, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Згідно ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно зі ст.46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
За приписами п.6 ч.1 ст.92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.
Закон України "Про підвищення престижності шахтарської праці" від 2 вересня 2008 року № 345-VI (далі по тексту - Закон №345-VI) спрямований на підвищення престижності шахтарської праці, надання додаткових гарантій у виплаті та підвищенні заробітної плати і розв`язанні соціально-побутових проблем шахтарів.
Відповідно до ст.1 Закону №345-VI дія цього Закону поширюється на працівників, які видобувають вугілля, залізну руду, руди кольорових і рідкісних металів, марганцеві, уранові, магнієві (солі калієво-магнієві та солі магнієві) та озокеритні руди, працівників шахтобудівних підприємств, які зайняті на підземних роботах повний робочий день, та працівників державних воєнізованих аварійно-рятувальних служб (формувань) у вугільній промисловості - за Списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженим Кабінетом Міністрів України (далі - шахтарі), та членів їх сімей.
Відповідно до абз.3 ч.1 ст.28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" мінімальний розмір пенсії особам, на яких поширюється дія Закону України "Про підвищення престижності шахтарської праці", та працівникам, зайнятим повний робочий день під землею обслуговуванням зазначених осіб, які відпрацювали на підземних роботах не менш як 15 років для чоловіків та 7,5 років для жінок за списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, встановлюється незалежно від місця останньої роботи, у розмірі 80 відсотків середньої заробітної плати шахтаря, але не менш як три розміри прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність.
Так, ст.8 Закону №345-VI визначено, що мінімальний розмір пенсії шахтарям, які відпрацювали на підземних роботах не менш як 15 років для чоловіків та 7,5 років для жінок за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, встановлюється незалежно від місця останньої роботи, у розмірі 80 відсотків середньої заробітної плати шахтаря, але не менш як три розміри прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність. Для обчислення розміру пенсій за віком за кожний повний рік стажу роботи на підземних роботах до страхового стажу додатково зараховується по одному року.
Отже, мінімальний розмір пенсії у розмірі 80 відсотків середньої заробітної плати шахтаря, але не менш як три розміри прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, є додатковою гарантією для шахтарів, які працювали на підземних роботах не менш як 15 років для чоловіків за Списком №1, яка встановлена на випадок, коли після розрахунку у встановленому законом порядку розміру відповідної пенсії за віком (в тому числі, з урахуванням понаднормового стажу, встановленого ст. 8 Закону України "Про підвищення престижності шахтарської праці") така пенсія буде менша ніж три розміри прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність.
На підставі ст. 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Положеннями п.10 Порядку застосування списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженому наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18 листопада 2005 року №383 (далі по тексту - Порядок №383) для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену п.20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі по тексту - Порядок №637).
Судом встановлено, що позивач з 29.09.2023 перебуває на обліку в ГУПФУ в Полтавській області та отримує пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №1.
Пенсійним органом визнається наявність у позивача пільгового стажу за Списком №1 - 11 років.
При цьому, до пільгового стажу роботи позивача за Списком №1 не зараховані періоди навчання позивача з 01.09.1982 по 15.09.1985, з 27.11.1985 по 17.03.1986, з 30.04.1986 по 24.06.1986 та служби в Радянській Армії з 31.10.1986 по 27.11.1988.
Згідно п."в" ч.3 ст.56 Закону України "Про пенсійне забезпечення" до стажу роботи зараховується також військова служба та перебування в партизанських загонах і з`єднаннях, служба в органах державної безпеки, внутрішніх справ та Національної поліції, незалежно від місця проходження служби.
Відповідно до ст.2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Положеннями абз.2 ч.1 ст.8 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" передбачено, що час перебування громадян України на військовій службі зараховується до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. 
Відповідно до ч.4 ст.24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше.
В спірний період діяли "Положення про порядок призначення та виплати державних пенсій", затверджене Постановою Ради Міністрів СРСР від 04.08.1956 року №1044 (далі по тексту - Положення №1044) та "Положення про порядок призначення та виплати державних пенсій", затверджене Постановою Ради Міністрів СРСР від 03.08.1972 року №590 (далі по тексту - Положення №590).
Так, підпункти "и" та "к" ч.1 ст.109 Положення №1044, а також підпункти "и" та "к" ч.1 ст.109 Положення №590 передбачали, що крім роботи робочим або службовцем в загальний стаж роботи зараховується також: и) навчання в вищих навчальних закладах, середніх спеціальних навчальних (технікумах, педагогічних та медичних училищах і закладах; к) служба у складі Збройних Сил СРСР.
Відповідно до ч.3 п.1 п.109 Положення №1044, а також Положення №590 при призначенні на пільгових умовах або в пільгових розмірах пенсій за віком та інвалідністю робочим та службовцям, які працювали на підземних роботах, на роботах з шкідливими умовами праці і в гарячих цехах та на інших роботах з важкими умовами праці періоди, вказані, зокрема, в пп."к" прирівнюються за вибором особи, яка звернулась за призначенням пенсії або до роботи, яка передувала вказаному періоду, або до роботи, яка слідувала за закінченням цього періоду.
Судом встановлено, що позивач проходив строкову військову службу в Радянській армії з 31.10.1986 по 27.11.1988, тобто на час існування СРСР та відповідного нормативно правового регулювання спірних правовідносин.
Позивач, як до служби в армії, так і після працював гірничим робітником, що підтверджується записами трудової книжки.
Таким чином, колегія суддів вважає правильними висновки суду першої інстанції про те, що період проходження військової служби в Радянській армії з 31.10.1986 по 27.11.1988 має бути зарахований пенсійним органом до пільгового стажу позивача.
Окрім того, судом встановлено, що позивач навчався з 01.09.1982 по 15.09.1985, з 27.11.1985 по 17.03.1986 та з 30.04.1986 по 24.06.1986 в Краснолуцькому гірничому технікумі за спеціальністю гірнича електромеханіка та закінчив повний курс навчання в 1986 році, що вбачається з диплому серії НОМЕР_1 від 27.06.1986. 
Перерва між днем закінчення позивачем навчання та днем зарахування на роботу за набутою професією не перевищує 3 місяців.
Відповідно до ст.56 Закону України "Про пенсійне забезпечення" до стажу роботи зараховується, зокрема, навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.
Враховуючи отримання позивачем професійно-технічної освіти за спеціальністю гірнича електромеханіка, норми пп. "и" ч.1 ст.109 Положення №1044, а також пп. "и" ч.1 ст.109 Положення №590 щодо зарахування до стажу періоду навчання у технікумах, колегія суддів вважає, що періоди навчання позивача в технікумі також підлягають зарахуванню пенсійним органом до пільгового стажу позивача при розрахунку пенсії останнього, про що правильно зазначено судом першої інстанції.
Наведене вище також узгоджується правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 04.03.2020 року у справі №367/945/17 в подібних правовідносинах.
Колегія суддів зазначає, що відповідач відмовляючи позивачу у перерахунку пенсії не враховував наведеного вище, допустивши тим самим протиправні дії.
Частиною 2 ст.77 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не доведено (доказано) правомірність власних дій.
З урахуванням наведеного вище, доводи апеляційної скарги про те, що відповідач діяв в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України, не допустивши прав позивача, є необґрунтованими.
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про визнання протиправними дій відповідача щодо відмови у перерахунку пенсії позивача відповідно до ст.8 Закону №345-VI та зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача від 15.11.2024 року про перерахунок пенсії з урахуванням висновків суду.
Згідно з приписами ч.1 ст.315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
У відповідності до ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Під час апеляційного провадження, колегія суддів не встановила таких порушень судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи по суті, які були предметом розгляду і заявлені в суді першої інстанції.
Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.
Таким чином, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції є обґрунтованим, прийнятим на підставі з`ясованих та встановлених обставинах справи, які підтверджуються доказами, суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення в частині задоволення позову без змін. 
Керуючись ст. ст. 311, 315, 316, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області залишити без задоволення.
Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 01.01.2026 у справі №440/15427/24 в частині задоволення позову залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		В.Б. Русанова 	
Судді	   	А.О. Бегунц   Я.В. П`янова