Справа № 375/1544/24
Провадження № 2/375/2/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2026 року селище Рокитне

Рокитнянський районний суд Київської області у складі:
головуючого судді     Банах-Кокус О.В.,
секретаря судового засідання   Потапенко А.В.,
за участі учасників справи:
позивача       ОСОБА_1 ,
представника позивача
(в режимі відеоконференції    адвоката Чулкової Н.К.,
представника відповідача
(в режимі відеоконференції)    адвоката Гуріна Ю.М.,
представник третьої особи
НОМЕР_1 
ІНФОРМАЦІЯ_1 
(в режимі відеоконференції)   ОСОБА_32.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в селищі Рокитне Білоцерківського району Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - НОМЕР_1 мобільний прикордонний загін державної прикордонної служби України про встановлення факту, що має юридичне значення,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог
Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про встановлення факту, що має юридичне значення, в якій просить суд встановити факт проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та військовослужбовця ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який загинув на Краматорському напрямку в результаті артилерійського обстрілу починаючи з січня 2018 року по ІНФОРМАЦІЯ_4 (дня смерті ОСОБА_3 ), оскільки вони були пов'язані спільним побутом, вели спільне господарство, мали спільний бюджет, фактично виконували права та обов'язки подружжя, також свої вимоги мотивує тим, що встановлення цього факту необхідно для реалізації права на отримання грошового забезпечення після загибелі ОСОБА_3 в повному обсязі та одноразової грошової допомоги внаслідок загибелі військовослужбовця.

Процесуальні дії у справі та заяви (клопотання) учасників
Ухвалою судді Рокитнянського районного суду Київської області від 30 вересня 2024 року позовну заяву залишено без руху, надано строк для усунення недоліків.
3 жовтня 2024 року на адресу суду від позивача надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви.
Ухвалою Рокитнянського районного суду Київської області від 11 жовтня 2024 року було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у справі.
22 жовтня 2024 року від представника позивача - адвоката Чулкової Н.К. через систему «Електронний суд» надійшло клопотання про виклик свідків.
12 листопада 2024 року до суду від відповідача ОСОБА_2 надійшов відзив на позовну заяву, в якій вона просить: зобов`язати позивача ОСОБА_1 надіслати їй відомості, які записані на DVD-R диску в електронному вигляді на носії інформації, який можна зчитати та переглянути з ноутбука та просить витребувати із ІНФОРМАЦІЯ_5 завірені копії особової справи ОСОБА_4 , що стосується його сімейного стану, оскільки належно завірені копії, які були отримані на адвокатський запит, вона передала НОМЕР_1 мобільному прикордонному загону для оформлення відповідних виплат.
11 лютого 2025 року та 13 лютого 2025 року представником відповідача ОСОБА_2 - адвокатом Гуріним Ю.М. через канцелярію суду подані клопотання про направлення цивільної справи за територіальною підсудністю та клопотання про залишення позовної заяви без розгляду.
18 березня 2025 року представником відповідача ОСОБА_2 - адвокатом Гуріним Ю.М. через канцелярію суду подано заяву про розгляд цивільної справи та заявлених у ній клопотань у відсутності відповідача та його представника, залишення цивільного позову без розгляду.
Ухвалою Рокитнянського районного суду Київської області від 19 березня 2025 року у задоволенні клопотання відповідача ОСОБА_2 про витребування доказів відмовлено, у задоволенні клопотання представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_5 про передачу справи за підсудністю - відмовлено, у задоволенні клопотання представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_5 про залишення без розгляду позовної заяви - відмовлено.
27 березня 2025 року до суду надійшло клопотання представника позивача, про зміну процесуального статусу учасника справи, ІНФОРМАЦІЯ_1 з відповідача на третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача.
10 квітня 2025 року ухвалою Рокитнянського районного суду Київської області клопотання представника позивача, адвоката Чулкової Н.К., про зміну процесуального статусу учасника справи, ІНФОРМАЦІЯ_1 з відповідача на третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - задоволено.
Ухвалою Рокитнянського районного суду Київської області від 24 квітня 2025 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду по суті, задоволено клопотання представника відповідача про виклик свідків.
19 травня 2025 року через систему «Електронний суд» від представника відповідача - адвоката Гуріна Ю.М. надійшла заява про поновлення пропущеного строку на подання доказів, заява про подання доказів, заява про повернення до стадії підготовчого провадження.
22 травня 2025 року протокольною ухвалою задоволено клопотання представника відповідача ОСОБА_5 про поновлення пропущеного строку на подання доказів та заява про подання доказів - докази долучено до матеріалів справи.
Ухвалою Рокитнянського районного суду Київської області від 22 травня 2025 року оформленою окремим документом у задоволенні заяви представника відповідача про повернення до стадії підготовчого провадження - відмовлено.

Стислий виклад позиції інших учасників справи
12 листопада 2024 року до суду від відповідача ОСОБА_2 надійшов відзив на позовну заяву в якому зазначила, що ознайомившись із змістом чергової позовної заяви ОСОБА_1 , які подані до Рокитнянського районного суду Київської області вважає, що позивачка в черговий раз пред`явила необґрунтований позов, діє недобросовісно, має протиправну мету обмежити її законне право та інтерес на швидке отримання нею виплат та компенсацій як мамі загиблого військовослужбовця ОСОБА_3 .
Позивачем ОСОБА_1 додано (додаток № 1) DVD-R диск (очевидно з метою економії коштів) з відеозаписами та фото, який я не маю можливості відкрити та проглянути на наявному програмному забезпеченні (суду надано флеш-накопичувач), не зазначено з якого саме первинного носія інформації (вид, модель, ідентифікаційний номер) і на якому пристрої він записаний, де зберігаються оригінали відеозапису та фото, що на думку відповідача, в подальшому унеможлює його використання як належного і допустимого доказу.
Позивачем ОСОБА_1 додано (додатки № 18-21) копії фото у вигляді таблиць з пояснювальними написами, не зазначено з якого саме первинного носія інформації і на якому пристрої вони виготовлені, де зберігається оригінал цифрового або паперового носія, що на думку відповідача, в подальшому унеможлює його використання як належного і допустимого доказу. 
Оригінали ухвал Житомирського окружного адміністративного суду від 07.02.2024 у справі № 240/29491/24 та Корольовського районного суду міста Житомира від 19.08.2024 у справі № 296/2323/24 (додатки № 4 та 5) очевидно мають зберігатися у зазначених судах в матеріалах справ, про що не зазначено у позовній заяві.
Невідомо, з якого документу 19.09.2024 позивач ОСОБА_1 звіряла з оригіналом та виготовила копію свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 від 06.06.2024 (додаток № 6), оригінал якого зберігається у відповідача, те ж саме стосується завіреної 19.09.2024 позивачем ОСОБА_1 копії паспорта покійного сина серії НОМЕР_3 (додаток № 23), який під час реєстрації 06.06.2024 його смерті був вилучений у громадянина ОСОБА_6 та направлений до територіального підрозділу Державної міграційної служби України для знищення, тому не може бути використаний як доказ. Не зрозуміло яке має відношення для підтвердження позовних вимог додана до позовної заяви копія договору оренди квартири від 24.01.2024, що за сім`я проживає у цій квартирі (додаток № 6). Також не зрозуміло яке відношення мають для підтвердження позовних вимог позивача додані до позовної заяви копії свідоцтва про народження ОСОБА_1 та ОСОБА_7  (Додаток № 29).
Яке взагалі мають відношення до позовних вимог долучені копії: довідки від 10.03.2022 № 52 про проходження військової служби ОСОБА_3 ; вуличної домової картки ОСОБА_3 ; рішення від 09.03.2023 № 2266 Білоцерківської селищної ради Київської області; водійські права ОСОБА_3 ; медичні документи мого сина ОСОБА_3 про стан його здоров`я; грамоти і подяки про нагородження ОСОБА_3 ; табель досягнень у навчанні за 2008-2009 навчальні роки під час навчання у 8 класі ОСОБА_3 у Телешівському НВО І-ІІІ ступенів с. Телешівка Рокитнянського району Київської області (додатки № 26, 27, 28, 30, 31, 32, 33, 34, 35, 36, 37, 38. 39, 40), рахунки про замовлення страв, невідомо ким за 2022, 2023, 2024 роки, після смерті сина.
Зважаючи на численні недоліки позовної заяви від 19 вересня 2024 року в різних редакція, які не можуть бути усунені, вважає, що її необхідно залишити без розгляду.
В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 у позовній заяві вказала, що вона перебувала з покійним сином відповідача - ОСОБА_3 у фактичних шлюбних відносинах з 2018 року по ІНФОРМАЦІЯ_8 року, вони були пов`язані спільним побутом, вели спільне господарство, мали спільний бюджет, взаємні права та обов`язки, постійно проживали разом.
Вона категорично заперечує факт постійного проживання свого покійного сина ОСОБА_3 з позивачем ОСОБА_1 , введення ними спільного господарства, спільного бюджету, наявність взаємних прав та обов`язків.
Під час призиву на військову службу у своїй анкеті, оригінал якої зберігається в його особовій справі у ІНФОРМАЦІЯ_6 , син зазначив як членів своєї сім`ї мене як маму, вітчима - ОСОБА_8 , будь-яка згадка про ОСОБА_9 як члена його сім`ї - відсутня. Це єдиний та об`єктивний доказ, який написаний ним власноручно та виражав його волю, все інше маніпуляції.
Відповідач зазначила, що позивач ОСОБА_1 шляхом подання позову до суду фактично має собі за мету неправомірно отримати, в тому числі із залученням інших осіб та шляхом маніпуляцій частину одноразової грошової допомоги, яка виплачується згідно законодавства батькам та членам сімей загиблих військовослужбовців, інші передбачені законодавством пільги, що вона і не заперечує. Також відповідач зазначила, що заперечує, що позивача ОСОБА_1 можна віднести до особи, яка проживала разом із моїм сином у незареєстрованому шлюбі, вела спільне господарство в період з січня 2018 року по ІНФОРМАЦІЯ_8 року.
Від представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - ІНФОРМАЦІЯ_1 письмових пояснень, щодо позову до суду не надходило.

Позиція сторін у судовому засіданні
У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник, адвокат Чулкова Н.К. у судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю з підстав, викладених у позовній заяві, та просили їх задовольнити.
Представник відповідача, адвокат Гурін Ю.М. просив відмовити у задоволенні позову з підстав наведених у відзиві та зазначив, що позивач не надала належних та допустимих доказів, які б підтвердили факт її проживання з ОСОБА_3 .
Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - НОМЕР_1 мобільний прикордонний загін державної прикордонної служби України в судовому засіданні не скористався своїм правом надати пояснення по суті справи.

Судом установлені такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини на підставі наданих доказів.
Вислухавши пояснення учасників справи, показання допитаних свідків, вивчивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.
Судом встановлено, що Ухвалою Житомирського окружного суду від 7 лютого 2024 року закрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до НОМЕР_1 мобільного прикордонного загону Державної прикордонної служби України, про визнання протиправною та скасування відмови, зобов`язати вчинити дії, роз`яснено позивачу, що розгляд такої справи віднесений до юрисдикції загального суду у порядку цивільного судочинства (том 1, а.с.17-18).
Ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира від 19 серпня 2024 року у справі № 296/2323/24 заяву ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення - залишено без розгляду в зв`язку з наявністю спору про право (том 1, а.с.19).
Листом від 13 вересня 2023 року №14/3070-23-Вих,  НОМЕР_1 мобільний прикордонний загон Державної прикордонної служби України що відмовив ОСОБА_1 у здійсненні виплат одноразової грошової допомоги в зв`язку із загибеллю військовослужбовця ОСОБА_3 та сум грошового забезпечення на які він мав право на день смерті (том 1, а.с.24).
Відмова обумовлена тим, що відсутні документи, які підтверджують реєстрацію шлюбу між ОСОБА_1 та загиблим, ОСОБА_3 , або факт проживання однією сім`єю, відсутні, тому у НОМЕР_1 мобільного прикордонного загону Державної прикордонної служби України (в/ч НОМЕР_4 ) відсутні законні підстави для виплати належних загиблому майстер-сержанту ОСОБА_3 , але не отриманих ним до дня загибелі основних, щомісячних, додаткових та одноразових видів грошового забезпечення, а також інших виплат на які він мав право на день смерті. Враховуючи викладене рекомендовано звернутися до суду для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу.
Судом встановлено, та не оспорювалось учасниками судового процесу, що ІНФОРМАЦІЯ_4 помер (загинув) ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 (том 1, а.с.25).
Факт проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_3 однією сім`єю без реєстрації шлюбу у період з 2018 року до ІНФОРМАЦІЯ_4 (дня смерті ОСОБА_3 ) підтверджується такими доказами.
Відповідно до довідки виданої Волицькою сільською радою Житомирського району Житомирської області від 17 червня 2022 року, зазначено, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , дійсно зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (том 1, а.с.27).
З Довідки № 142 від 21 серпня 2023 року виданої Волицькою сільською радою Житомирського району Житомирської області відділ «Центр надання адміністративних послуг», встановлено, що за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровано місце проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з 23 серпня 2015 року та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 з 14 вересня 2021 року по ІНФОРМАЦІЯ_8 року (том 1, а.с.28).
Витягом із даних програмного комплексу «Погосподарський облік» № 143 від 21 серпня 2023 року виданої Волицькою сільською радою Житомирського району Житомирської області підтверджується реєстрація на території домогосподарства за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 з 23 серпня 2015 року та ОСОБА_3 з 14 вересня 2021 року по ІНФОРМАЦІЯ_8 року (том 1, а.с.29).
З виписки по рахунку в АТ КБ «ПриватБанк» ОСОБА_1 вбачається, що ОСОБА_3 в період з вересня 2021 року по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 переказував кошти ОСОБА_1 (том 1, а.с.34-36).
Проживання однією сім`єю підтверджуються чисельними фотографіями (а.с.37-48), скріншотами переписки між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , які містяться у матеріалах справи (а.с.52-55), особистими документами ОСОБА_3 (том 1, а.с. 66-76).
Згідно із копією паспорта ОСОБА_1 на сторінці 10 - відсутня відмітка про сімейний стан (том 1, а.с. 56).
Відповідно до договору оренди від 10 травня 2022 року ОСОБА_3 орендував квартиру в АДРЕСА_2 (том 1, а.с. 60).
З довідки № 52 від 10 березня 2022 року встановлено, що ОСОБА_3 проходив військову службу за призовом під час мобілізації у військовій частині НОМЕР_4 (том 1, а.с. 61).
В судовому засіданні було відтворено відеозапис на якому ОСОБА_10 на березі річки робив пропозицію одружитися ОСОБА_11 , також в матеріалах справи є світлина де у відкритій коробці знаходиться каблучка (том 1, а.с. 49), крім того в судовому засіданні було переглянуто відеозапис спільного побуту ОСОБА_3 та ОСОБА_12 .
Факт придбання, спільних побутових речей, а саме ноутбука підтверджується відповідними фіскальним чеком (том 1, а.с.79).
Витрати на поминальні обіди після смерті ОСОБА_3 на 9 днів, 40 днів та 1 (один) рік, підтверджуються наданими позивачем рахунками та відповідним фіскальним чеком (том 1 а.с. 80-82).
ОСОБА_1 та ОСОБА_3 у спірний період в інших зареєстрованих шлюбах не перебували (том 3, а.с. 28-30).
Обставини спільного проживання позивача та покійного ОСОБА_3 однією сім`єю підтверджуються показаннями свідків, допитаних у судовому засіданні.
Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_13 (дядько покійного ОСОБА_3 ) надав показання про те, що позивач ОСОБА_1 та покійний ОСОБА_3 познайомились в 2017 році, а з 2018 року перебували у фактичних шлюбних відносинах. Свідок повідомив, що пара проживала спільно, спочатку за місцем проживання його рідного брата ОСОБА_14 , згодом - у батьків позивача, а з осені 2018 року - в орендованих квартирах у АДРЕСА_2 ). 
За словами свідка, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 вели спільне господарство, мали спільний бюджет, разом організовували побут, придбали майно (телевізор, посуд, тощо) та спільно відпочивали. Свідок наголосив, що ОСОБА_3 мав намір зареєструвати шлюб з позивачем, представляв її членам своєї родини та планував спільне майбутнє, зробив пропозицію одружитися. Повідомив, що в 2021 році ОСОБА_3 виїхав за кордон працювати, щоб заробити гроші на житло, а повернувся у березні 2022 року під час повномасштабного вторгнення і став на захист Батьківщини. Також свідок ОСОБА_13 зазначив, що ОСОБА_3 тривалий час не підтримував стосунків зі своєю матір`ю (відповідачем у справі) тоді як з ОСОБА_1 перебував у сталих сімейних відносинах до моменту своєї загибелі. 
Свідок ОСОБА_15 (подруга позивача), підтвердила суду обставини спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_3 . Свідок пояснила, що знайома з покійним ОСОБА_3 з 2018 року, відколи пара почала проживати разом у будинку батьків позивача в с. Волиця, Житомирської області. За свідченнями ОСОБА_15 , протягом приблизно одного року ОСОБА_1 та ОСОБА_3 проживали в окремій кімнаті в будинку батьків позивача як подружжя, мали спільний побут, разом здійснювали господарські покупки, планували створення сім`ї та народження дітей. Свідок наголосила на тому, що покійний зробив позивачу пропозицію зареєструвати шлюб, а батьки позивача сприймали ОСОБА_3 як члена своєї родини. 
Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_16 , надала показання про те, що перебуває у дружніх стосунках з позивачем. З померлим ОСОБА_17 свідок була знайома з осені 2017 року. Свідок повідомила суд, що на святкуванні Нового 2018 року ОСОБА_3 освідчився позивачу у коханні, після чого вони розпочали спільне проживання у квартирі дядька ОСОБА_18 в м. Житомирі. Надалі, протягом 2018 року, пара проживала в с. Волиця, разом із батьками ОСОБА_19 . За словами свідка, ОСОБА_20 та ОСОБА_18 вели спільний побут, усі домашні справи виконували разом. У вересні 2021 року у рідному селі ОСОБА_18 він офіційно зробив ОСОБА_21 пропозицію зареєструвати шлюб. З початком повномасштабного вторгнення пара переїхала до м. Житомира де орендували квартиру на АДРЕСА_2 . Свідок підтвердила, що заявниця та загиблий проживали як одна сім`я, мали спільний бюджет, здійснювали спільні покупки (зокрема придбали телевізор). ОСОБА_18 постійно допомагав ОСОБА_21 по господарству. Пара мала намір зареєструвати шлюб після повернення ОСОБА_18 з чергового відрядження по службі, проте він загинув. 
Допитаний у судовому засіданні як свідок ОСОБА_22 , надав суду свідчення, згідно з якими він особисто знайомий з позивачкою. Свідок повідомив, що проходив разом із ОСОБА_3 військову службу в Державній прикордонній службі України у період з 2018 року по червень 2020 року, а також з квітня 2022 року.
З ОСОБА_23 познайомився після початку служби ОСОБА_3 . Свідок засвідчив, що позивачка та ОСОБА_3 проживали однією сім`єю як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу. Зокрема, свідок вказав, що спочатку пара проживала разом у дядька ОСОБА_18 , а у 2020 році пара спільно мешкала у АДРЕСА_6, та деякий час за місцем проживання батьків ОСОБА_19 . За словами свідка, стосунки між ними мали сталий та тривалий характер: вони разом відпочивали, вели спільне господарство, мали взаємну турботу, планували народження дітей та придбання спільного майна (житла та автомобіля). 
Окремо свідок наголосив на намірі сторін офіційно зареєструвати шлюб, зазначивши, що ОСОБА_3 зробив ОСОБА_1 пропозицію одружитися. Також підтвердив що ОСОБА_3 в 2021 році виїжджав за кордон та після початку повномасштабного вторгнення повернувся та став на захист Батьківщини. Крім того свідок повідомив про відсутність зв`язків покійного з матір`ю, його виховувала бабуся.
Свідок ОСОБА_6 , повідомив суд, що ОСОБА_10 прийшов служити до них у підрозділ в травні - червні 2018 року, свідок був його безпосереднім командиром. На той момент ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , проживали однією сім`єю. За словами свідка, пара мала спільний побут та бюджет. Основним джерелом доходу сім`ї була заробітна плата ОСОБА_3 , водночас всі фінансові витрати та покупки він узгоджував з ОСОБА_24 . У 2021 році ОСОБА_18 звільнився зі служби, мотивуючи це тим, що знайшов людину з якою хоче створити сім`ю і народити дитину, хоче заробити кошти для придбання житла. 
Після початку повномасштабного вторгнення рф ОСОБА_3 повернувся на службу до підрозділу. Свідок підтвердив, що під час виконання бойових завдань ОСОБА_18 постійно підтримував зв`язок з позивачкою. Окрім того, ОСОБА_3 звертався до свідка, як до командира, з проханням надати час для офіційної реєстрації шлюбу з ОСОБА_1 . Проте через терміновий виїзд підрозділу на схід України реалізувати цей намір не вдалося та вони домовилися обговорити це питання після повернення з бойового завдання, однак ОСОБА_3 загинув.
Свідок також звернув увагу суду на той факт, що в анкетних даних військовослужбовця ОСОБА_3 відомості про матір були відсутні, оскільки контактів з нею ОСОБА_18 не підтримував. Натомість як контактні особи були вказані саме ОСОБА_25 та дядько ОСОБА_26 . Додатково свідок зазначив, що особисто займався оформленням документів за фактом смерті ОСОБА_3 , які згодом передав ОСОБА_27 . Організацією поховання ОСОБА_3 займалася Житомирська міська рада, а поминальні заходи організовували спільно ОСОБА_26 та ОСОБА_25 .
Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_28 , яка є сестрою позивачки, надала суду показання про те, що позивачка та покійний ОСОБА_3 перебували у фактичних шлюбних відносинах з 2018 року. Свідок зазначила, що пара спільно проживала як сім`я з 2018 року спочатку у дядька загиблого ОСОБА_3 , ОСОБА_14 , а згодом, у період 2018-2019 років, переїхала до будинку батьків, де вони займали окрему облаштовану кімнату. За словами свідка, її сестра та ОСОБА_3 мали спільний побут, вели спільне господарство та спільно придбали телевізор, а також обмінювалися коштовними подарунками (сережки, телефон, електронна книга). Свідок підтвердила, що ОСОБА_3 піклувався про позивачку, допомагав по господарству, а його виїзд за кордон був зумовлений метою заробітку коштів для придбання власного житла та подальшого створення повноцінної сім`ї. Також свідок вказала, що восени 2021 року ОСОБА_18 зробив ОСОБА_21 пропозицію зареєструвати шлюб, весілля планували на 2022 рік, проте через початок повномасштабної війни та загибель ОСОБА_18 , вони так і не зареєстрували шлюб.
Відповідачем ОСОБА_2 свідки на підтвердження власної позиції не заявлялися.
Докази відхилені судом, та мотиви їх відхилення.
Суд не приймає в якості доказів, які підтверджують факт спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_3 : договір оренди квартири від 29 січня 2024 року (том 1 а.с. 21-23), оскільки договір укладено після загибелі ОСОБА_3 ; повідомлення про загибель ОСОБА_3 (том 1, а.с. 26), яке належним чином не оформлено, а саме відсутні підпис посадової особи, разом з тим факт загибелі ОСОБА_3 стороною відповідача не заперечувався так як і той факт, що він проходив військову службу; також судом не береться до уваги договір про надання споживчого кредиту від 11 жовтня 2021 року (том 1, а.с. 77-78), оскільки зі змісту договру не можливо встановити, на які саме споживчі потреби було надано кредит ОСОБА_1 ; відхиляється судом договір і оренди квартири від 22 вересня 2020 року, оскільки він не підписаний сторонами (том 1, а.с. 59); свідоцтво про народження ОСОБА_1 та ОСОБА_7 (том 1, а.с. 64, 65) не приймається до уваги, оскільки дані докази не містять інформацію про предмет доказування.
Позивачем до позовної було додано заяви (повідомлення) про спільне проживання ОСОБА_3 та ОСОБА_12 від ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , ОСОБА_7 , ОСОБА_6 (том 1 а.с. 30-33), заяву ОСОБА_13 , заяву (повідомлення) ОСОБА_31 , (том 1 а.с. 84, 86),  
При оцінці вказаних заяв суд керується такими нормами цивільно-процесуального законодавства.
Згідно зі статтею 90 ЦПК України показання свідка - це повідомлення про відомі йому обставини, які мають значення для справи.
Частиною 2 статті 69 ЦПК України передбачено, що свідок зобов`язаний з`явитися до суду за його викликом у визначений час і дати правдиві показання про відомі йому обставини. За відсутності заперечень учасників справи свідок може брати участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції. Суд може дозволити свідку брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції незалежно від заперечень учасників справи, якщо свідок не може з`явитися до суду через хворобу, похилий вік, інвалідність або з інших поважних причин.
Відповідно до частини 1 статті 91 ЦПК України виклик свідка здійснюється за заявою учасника справи. Порядок допиту свідків визначений статтею 230 ЦПК України.
Так, згідно з наведеною нормою головуючий під розписку попереджає свідка про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве показання і відмову від давання показань та приводить його до присяги.
Свідок, який не може прибути у судове засідання внаслідок хвороби, старості, інвалідності або з інших поважних причин, допитується судом у місці його проживання (перебування).
Згідно зі статтею 92 ЦПК України сторони, треті особи та їхні представники за їхньою згодою, в тому числі за власною ініціативою, якщо інше не встановлено цим Кодексом, можуть бути допитані як свідки про відомі їм обставини, що мають значення для справи.
Порядок письмового опитування учасників справи як свідків визначений статтею 93 ЦПК України.
Отже, законом передбачена можливість письмового опитування як свідків лише учасників справи, до яких відповідно до статті 42 ЦПК України відносяться лише сторони і треті особи.
Зазначені в заяві свідки не є учасниками справи.
Відповідно до статті 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.
Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Суд вважає допустимим доказами лише показання свідків, безпосередньо допитаних в судовому засіданні.
Таким чином, вищезазначені заяви свідків є недопустимим доказом у справі, які отримані з порушенням передбаченого статтею 230 ЦПК України порядку, а тому суд не приймає їх до уваги.
На спростування факту проживання однією сім`єю ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , стороною відповідача подано витяг з особової справи ОСОБА_3 , а саме автобіографія від 24 серпня 2018 року та копія з послужного списку про близьких родичів, без зазначення дати складання такого документу (том 2, а.с. 68-70), суд критично сприймає ці докази на спростування проживання однією сім`єю позивача та загиблого ОСОБА_3 , оскільки відсутність у автобіографії відомостей про наявність цивільної дружини, не є безумовним доказом відсутності фактичних шлюбних відносин між позивачем та ОСОБА_3 , а витяг з послужного списку про близьких родичів наданий без зазначення дати його складання. 
Також суд критично ставиться до посилання сторони відповідача, що фотографії та відеозаписи є неналежним доказом, оскільки не засвідченні належним чином, як електронний доказ. Сторона відповідача зазначила, якщо оригінал електронного доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги. Однак ні відповідач у відзиві не представник відповідача під час дослідження доказів не ставили під сумнів, що на фотографіях та відеозаписах зображений ОСОБА_3 .
У справі, що розглядається, позивач ОСОБА_1 просила встановити факт спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу разом із загиблим військовослужбовцем ОСОБА_3 з метою отримання коштів, передбачених за загиблого військовослужбовця для членів його сім`ї.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18 січня 2024 року у справі № 60/17953/21 (провадження № 11-150апп23) відступила від висновку Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, викладеного у постанові від 22 березня 2023 року у справі № 290/289/22-ц, згідно з яким спори про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу з метою звернення до відповідних органів за призначенням одноразової грошової допомоги не належать до цивільної юрисдикції. Велика Палата Верховного Суду зазначила, що юридичні факти, які належить встановлювати в судовому порядку, вирішуються судами цивільної юрисдикції за правилами ЦПК України.
Положеннями частини 1 статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» визначено, що одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання (в редакції станом на ІНФОРМАЦІЯ_8 року - дата загибелі ОСОБА_3 ).
Відповідно до пункту 2 частини 2 статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі смерті військовослужбовця, що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання чи нещасного випадку, що мали місце в період проходження ним військової служби, або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби, якщо смерть настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, нещасного випадку, пов`язаних з проходженням військової служби (в редакції станом на ІНФОРМАЦІЯ_8 року - дата загибелі ОСОБА_3 ).
У статті 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» зазначено осіб, які мають право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги, а саме: право па призначення отримання одноразової грошової допомоги мають члени сім`ї, батьки та утриманці загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста. Члени сім`ї та батьки загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста визначаються відповідно до Сімейного кодексу України, а утриманці - відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (в редакції станом на ІНФОРМАЦІЯ_8 року - дата загибелі ОСОБА_3 ).
Відповідно до пункту 293 Положення про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України затвердженого Указом Президента України від 29 грудня 2009 року № 1115/2009, особа, звільнена з військової служби, на день виключення із списків особового складу органу Держприкордонслужби розраховується за всіма видами належного їй на день звільнення матеріального та грошового забезпеченням.
У разі спору про розмір сум, належних військовослужбовцю при звільненні, йому в день виключення із списків особового складу виплачується сума, не оспорювана керівництвом органу Держприкордонслужби, у якому проходив службу цей військовослужбовець.
Відповідно до частини 2 сатті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», до складу грошового забезпечення входять: 
посадовий оклад, оклад за військовим званням;
щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія);
одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Відповідно до підпункту 1 пункту 6 розділу V Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 25 червня 2018 року № 558, визначено, що у разі смерті (загибелі) військовослужбовця належні, але не отримані ним до дня смерті (загибелі) посадові оклади, оклади за військовими званнями і щомісячні додаткові види грошового забезпечення (у тому числі за весь місяць, у якому військовослужбовець помер) передаються членам сім`ї померлого, а в разі їх відсутності - входять до складу спадщини.
Зазначеним особам також виплачуються одноразові види грошового забезпечення та інші виплати, право на отримання яких виникло у військовослужбовця до дня його смерті (загибелі).
Відповідно до пункту 5 частини 2 статті 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
Згідно зі статтею 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи, зокрема, про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
Частиною 1 статті 315 ЦПК України визначено перелік юридичних фактів, які можуть бути встановлені судом, зокрема проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу (пункт 5).
З урахуванням положень частини 4 статті 315 ЦПК України, якщо встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу пов`язано зі спором про право, вимога про встановлення такого факту розглядається у позовному провадженні.
Згідно із частинами 2, 4 статті 3 Сімейного кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік, у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно.
Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.
Поняття сім`ї, сформульоване в цій статті, не містить такої обов`язкової ознаки сім`ї, як знаходження саме в зареєстрованому шлюбі. Сім`я розглядається як соціальний інститут і водночас як союз конкретних осіб. Сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, що й є ознаками сім`ї.
Згідно із частинами 1, 2 статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення в них прав та обов`язків подружжя. 
Відповідно до частини 1 статті 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.
Згідно із частиною 2 статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.
Тобто і для «фактичного подружжя» повинні бути характерними усі ознаки сім`ї, передбачені статтею 3 СК України, а саме: спільне проживання, спільний побут та наявність взаємних прав та обов`язків.
Проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків.
Саме лише встановлення судом факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу без вирішення питання виникнення, зміни або припинення юридичних наслідків чинним законодавством не передбачено.
При застосуванні статті 74 СК України важливо врахувати, щоб особи не перебували у будь-якому іншому шлюбі на цей час, а також що між ними склалися усталені відносини, притаманні подружжю.
Для визнання осіб такими, що проживають однією сім`єю, крім факту спільного проживання, важливі також: наявність спільного бюджету, спільного харчування, придбання майна для спільного користування; участь у спільних витратах на утримання житла, його ремонт; надання взаємної допомоги; наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням; інші обставини, які засвідчують реальність сімейних відносин.
Конституційним Судом України у рішенні від 3 червня 1999 року за № 5-рп/99 (справа про офіційне тлумачення терміну «член сім`ї») визначено таку обов`язкову ознаку члена сім`ї, як ведення спільного господарства.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 644/6274/16-ц (провадження № 14-283цс18) вказано, що «згідно з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 у справі про офіційне тлумачення терміну «член сім`ї» членами сім`ї військовослужбовця є, зокрема, особи, які постійно з ним мешкають і ведуть спільне господарство. До таких осіб належать не тільки близькі родичі (рідні брати, сестри, онуки, дід і баба), але й інші родичі чи особи, які не перебувають з військовослужбовцем у безпосередніх родинних зв`язках (брати, сестри дружини (чоловіка); неповнорідні брати і сестри; вітчим, мачуха; опікуни, піклувальники, пасинки, падчерки й інші). Обов`язковими умовами для визнання їх членами сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки».
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 554/8023/15-ц (провадження № 14-130цс19) зроблено висновок, що «вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти: спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки (статті 3, 74 СК України)».
Закон не визначає, які конкретно докази визнаються беззаперечним підтвердженням факту проживання однією сім`єю, тому вирішення питання про належність і допустимість таких доказів є обов`язком суду при їх оцінці.
Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Згідно із частиною 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).
Відповідно до частини 2 статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
При цьому, беручи до уваги практику Європейського суду з прав людини і громадянина, суд оцінює докази згідно з критерієм доведеності «поза розумним сумнівом», оскільки «таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів» (справа «Бочаров проти України» рішення від 17 березня 2011 року, заява № 21037/05, §45; «Федорченко та Лозенко проти України», рішення від 20 вересня 2012 року, заява № 387/03, §53).
У справі «Джонстон проти Ірландії» (справа номер ECH-1986-S-006) було встановлено, що заявники прожили спільно близько 15 років. На цій підставі Європейський суд зробив висновок, що вони складали сім`ю, а тому мають право на захист, незважаючи на те, що їх зв`язок існує поза шлюбом. 
Конституційне право на особисту свободу дає підстави для висновку про те, що людина має право сама вибирати форму організації свого сімейного життя. Закон не може їй цього диктувати, як і того, з ким людина має проживати однією сім`єю, за винятком лише певних обмежень, які сформульовані у статті 3 СК України.

Висновки суду
Аналізуючи подані до суду докази, як окремо кожен, так і в сукупності між собою, з урахуванням стандарту більшої переконливості суд дійшов висновку, що позивачем до суду надані належні, допустимі та достатні докази, які в своїй сукупності та кожен окремо доводять факти, викладені в позові, на підтвердження вимог позивача, а відповідачем не надано належних доказів на спростування викладених ним обставин.
Так, позивачем була надана сукупність доказів, як-то письмові докази, покази свідків (які є послідовними, логічними, узгоджуються між собою та з іншими матеріалами справи, зокрема, фотоматеріалами, відеоматеріалами та письмовими доказами), кожен із яких сам по собі не може мати вирішальне значення, проте в сукупності надають суду підстави прийти до висновку про наявність у відносинах позивача та загиблого таких ознак сім`ї, як наявність спільного побуту, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, наявності сімейних обов`язків, наміру та подальшому приготуванні до офіційного укладення шлюбу.
Разом з тим, суд зазначає, що тимчасове роздільне проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_3 з поважних причин (у зв`язку з воєнним станом, роботою, військовою службою тощо) не перериває періоду їх проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

На підставі викладеного, керуючись статтями 4, 5, 12, 77-81, 263-265, 315-319 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - НОМЕР_1 мобільний прикордонний загін державної прикордонної служби України про встановлення факту, що має юридичне значення - задовольнити.
Встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 з січня 2018 року по ІНФОРМАЦІЯ_4 (дня смерті ОСОБА_3 ).
Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
З текстом рішення можна ознайомитись в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням http://reestr.court.gov.ua.
Відомості про учасників справи:
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_5 , місце проживання: АДРЕСА_3 .
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП: НОМЕР_6 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 .
Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача: НОМЕР_1 мобільний прикордонний загін державної прикордонної служби України, військова частина НОМЕР_4 , код ЄДРПОУ НОМЕР_7 , адреса місцезнаходження: АДРЕСА_5 .
Повний текст рішення суду складено 20 березня 2026 року.

Суддя        О.В. Банах-Кокус