ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2026 року 
м. Київ

cправа № 922/74/21 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Чумака Ю. Я. - головуючого, Дроботової Т. Б., Багай Н. О.,

розглянув у письмовому провадженні касаційну скаргу заступника керівника Харківської обласної прокуратури
на постанову Східного апеляційного господарського суду від 17.12.2025 
у справі № 922/74/21
за позовом керівника Слобідської окружної прокуратури м. Харкова 
до:  1) Харківської міської ради, 
2) Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради, 
3) Товариства з обмеженою відповідальністю "Медея М", 
4) ОСОБА_1 
про визнання недійсними договорів іпотеки та купівлі-продажу, скасування рішень та повернення майна

Короткий зміст і підстави позовних вимог, заяви про забезпечення позову
1. У січні 2021 року керівник Харківської місцевої прокуратури № 5 Харківської області (далі - Прокурор, позивач) звернувся до Господарського суду Харківської області з позовом до Харківської міської ради (далі - Харківська міськрада, Міськрада, відповідач-1), Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради (далі - Управління, відповідач-2, продавець), ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , іпотекодержатель відповідач-3) і Товариства з обмеженою відповідальністю "Медея-М" (далі - ТОВ "Медея-М", Товариство, іпотекодавець, майновий поручитель) про: 1) визнання незаконним та скасування пункту 79 додатку до рішення 7 сесії Харківської міськради 7 скликання "Про відчуження об`єктів комунальної власності територіальної громади м. Харкова" від 06.07.2016 № 283/16 (далі - рішення № 283/16, оспорюване рішення);
2) визнання недійсним договору купівлі-продажу нежитлових приміщень від 05.08.2016 № 5367-В-С, укладеного між Управлінням і ТОВ "Медея-М", посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Гавриловою С. А. та зареєстрованого в реєстрі за № 1307 (далі - договір купівлі-продажу № 5367-В-С, оспорюваний договір купівлі-продажу), скасувавши його державну реєстрацію;
3) скасування рішення державного реєстратора Харківської районної державної адміністрації Харківської області Радіонова О. С. від 12.02.2018 № 39634853 про закриття об`єкта нерухомого майна 828024463101 на підставі поділу об`єкта нерухомого майна;
4) визнання недійсним договору іпотеки (майнової поруки) від 28.10.2016, укладеного між ОСОБА_1 та Товариством, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Мангушевою О. С. та зареєстрованого в реєстрі № 1435 (далі - договір іпотеки від 28.10.2016, оспорюваний договір іпотеки), скасувавши його державну реєстрацію;
5) зобов`язання ТОВ "Медея-М" повернути територіальній громаді міста Харкова в особі Харківської міськради нежитлові приміщення підвальної частини № 23-:-36 площею 178,7 м2, 1-го поверху № 52-:-64, 72-:-74 площею 176,3 м2 в будівлі літ. "А-9" та нежитлові приміщення 1-поверху № 49-51, 65-71, 75-80 площею 247,2 м2 в нежитловій прибудові літ. "А 1-1" загальною площею 602,2 м2, а Міськраду прийняти зазначені приміщення (далі - спірні приміщення).
2. Позовна заява обґрунтовується тим, що: 
1) Харківська міськрада незаконно обрала спосіб приватизації спірного майна шляхом його викупу орендарем (Товариством), позаяк такий спосіб приватизації суперечить інтересам держави і територіальної громади, а саме Міськрада має право прийняти рішення про продаж нерухомого майна, що перебуває у власності територіальної громади, а уповноважений нею орган приватизації (Управління) - укласти відповідний договір купівлі-продажу, як правило, за результатами проведення аукціону або конкурсу (конкурсний продаж), тобто лише у виняткових випадках такий продаж може бути проведено шляхом викупу, проте у випадку продажу шляхом викупу орендарем об`єкта, який вже перебуває у нього в оренді, орендар за згодою орендодавця за рахунок власних коштів повинен здійснити поліпшення орендованого майна, яке неможливо відокремити від відповідного об`єкта без завдання йому шкоди, у розмірі не менше 25 % ринкової вартості майна, за якою воно було передано в оренду, визначеної суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання для цілей оренди майна; 
2) натомість звіт про оцінку майна станом на 31.07.2016, договір оренди від 29.04.2016 № 1942, договір купівлі-продажу № 5367-В-С, заява ТОВ "Медея-М" про приватизацію від 19.07.2016 № 3355 не містять будь-яких відомостей про такі поліпшення, отже, Товариство не подавало до органу приватизації документів на підтвердження здійснення невід`ємних поліпшень, виконаних за час оренди спірного майна, а тому рішення № 283/16 в оспорюваній частині підлягає скасуванню як незаконне, договір купівлі-продажу № 5367-В-С - визнанню недійсним, а спірні приміщення - поверненню власнику; 
3) незаконний продаж комунального майна на неконкурентних засадах призводить до неефективного його використання та недоотримання значних коштів місцевим бюджетом, що порушує економічні інтереси держави, а також права та інтереси територіальної громади м. Харкова; 
4) оскільки приватизацію комунального нерухомого майна проведено з порушенням встановленої законодавством процедури, то договір іпотеки від 28.10.2016 має бути визнано недійсним. 
3. Керівник Слобідської окружної прокуратури м. Харкова Харківської області звернувся до суду з заявою (від 21.10.2025 вх. № 24407), в якій просив суд:
1) вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на об`єкт нерухомого майна 1483344863101 (номер запису про право власності №2 4792862), а саме: нежитлові приміщення підвальної частини № 23-:-36 площею 178,7 м2, 1-го поверху № 52-:-64, 72-:-74 площею 176,3 м2 в нежитловій будівлі літ. А-9 загальною площею 355 м2, що розташовані за адресою: м. Харків, вул. Георгія Тарасенка (раніше - Плеханівська), 18 із забороною вчиняти будь-які реєстраційні дії з цим майном;
2) вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на об`єкт нерухомого майна 1483383963101 (номер запису про право власності № : 24793456), а саме: нежитлова будівля літ. А1-1 загальною площею 247,2 м2, що розташована за адресою: м. Харків, вул. Георгія Тарасенка (раніше - Плеханівська), 18 із забороною вчиняти будь-які реєстраційні дії з цим майном.
4. В обґрунтування заяви керівник Слобідської окружної прокуратури м. Харкова Харківської області посилається на те, що незастосування заходів забезпечення позову у цій справі з високою ймовірністю призведе до виникнення необхідності у прокуратури у подальшому звертатися до суду щодо повернення у комунальну власність спірного майна, яке протягом розгляду цієї справи може бути вільно відчужене відповідачем у будь-який момент, визнання недійсними правочинів тощо. Зазначене, на думку заявника, істотно ускладнить можливість виконання рішення та захист порушених прав позивача, змусить його вживати додаткові заходи щодо поновлення власних прав.
Короткий зміст судових рішень судів попередніх інстанцій
5. Ухвалою Господарського суду Харківської області від 24.10.2025 (суддя Байбак О. І.) задоволено заяву керівника Слобідської окружної прокуратури м. Харкова Харківської області про вжиття заходів забезпечення позову; ухвалено вжити такі заходи забезпечення позову:
- накласти арешт на об`єкт нерухомого майна 1483344863101 (номер запису про право власності № 24792862), а саме: нежитлові приміщення підвальної частини № 23-:-36 площею 178,7 м2, 1-го поверху № 52-:-64, 72-:-74 площею 176,3 м2 в нежитловій будівлі літ. А-9 загальною площею 355 м2, що розташовані за адресою: м. Харків, вул. Георгія Тарасенка (раніше - Плеханівська), 18 із забороною вчиняти будь-які реєстраційні дії з цим майном;
- накласти арешт на об`єкт нерухомого майна 1483383963101 (номер запису про право власності № : 24793456), а саме: нежитлова будівля літ. А1-1 загальною площею 247,2 м2, що розташована за адресою: м. Харків, вул. Георгія Тарасенка (раніше - Плеханівська), 18 із забороною вчиняти будь-які реєстраційні дії з цим майном; зупинено провадження у справі № 922/74/21 до закінчення перегляду в касаційному порядку палатою для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду справи № 922/1414/20 та оприлюднення повного тексту судового рішення ухваленого за результатами такого розгляду.
Ухвалу мотивовано тим, що незастосування заходів забезпечення позову у цій справі з високою ймовірністю може призвести до виникнення необхідності у прокурора, у випадку задоволення поданого ним позову, у подальшому звертатись до суду щодо повернення у власність територіальної громади міста Харкова спірного майна, яке протягом розгляду цієї справи може бути вільно відчужене відповідачем у будь-який момент. Це може істотно ускладнити виконання рішення суду у разі задоволення позову, перешкодити захисту порушених інтересів територіальної громади та змусити позивача вживати додаткових заходів для поновлення своїх прав.
6. Східний апеляційний господарський суд ухвалою від 17.12.2025 (судді: Лакіза В. В. - головуючий, Мартюхіна Н. О., Тарасова І. В.) скасував ухвалу Господарського суду Харківської області від 24.10.2025 у справі № 922/74/21; прийняв нове судове рішення, яким у задоволенні заяви керівника Слобідської окружної прокуратури м. Харкова Харківської області про вжиття заходів забезпечення позову відмовив; матеріали оскарження ухвали № 922/74/21 повернув до Господарського суду Харківської області.
Суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що заява прокурора про вжиття заходів забезпечення позову не лише не підтверджена жодними доказами, але й не містить достатнього обґрунтування існування ризиків невиконання чи утруднення виконання майбутнього судового рішення у справі. Аналізуючи доводи заяви про забезпечення позову, апеляційний суд вважає, що така заява більше зводиться до дослідження можливих способів та порядку виконання майбутнього рішення, а не того, які обставини існують станом на момент звернення з заявою, що можуть ускладнити виконання рішення.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
7. У касаційній скарзі заступник керівника Харківської обласної прокуратури просить скасувати постанову Східного апеляційного господарського суду від 17.12.2025 у справі № 922/74/21 та залишити в силі ухвалу Господарського суду Харківської області від 24.10.2025 про задоволення заяви про забезпечення позову.
З метою повного, всебічного, об`єктивного розгляду справи, забезпечення єдності та сталості судової практики, Верховний Суд дійшов висновку про можливість розгляду цієї справи у розумний строк, тобто такий, що є необхідним для виконання процесуальних дій і вирішення справи з метою забезпечення належного судового захисту.
Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу
8. У касаційній скарзі скаржник зазначає, що постанова суду апеляційної інстанції є незаконною та відповідно до абзацу 2 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) підлягає скасуванню, оскільки її прийнято з неправильним застосуванням норм процесуального права (статей 2, 11, 74, 76, 77, 136, 137, 140, 236 ГПК України).
Скаржник наголошує на тому, що суд апеляційної інстанції приймаючи оскаржувану постанову, не взяв до уваги висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 28.05.2025 у справі № 922/3220/24, у яких Верховний Суд виснував, що умовою застосування заходів забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.
Скаржник з посиланням на правові висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 26.09.2019 у справі № 904/1417/19 стверджує, що висновки суду апеляційної інстанцій не узгоджуються з доказами, наявними в матеріалах справах та положеннями статей 136, 137 ГПК України, не підтверджені належними та допустимими доказами, у розумінні статей 76, 77 ГПК України та ґрунтуються виключно на припущеннях.
Таким чином, на думку скаржника, наявність у ТОВ "Медея-М" правомочностей власника майна та наявності договору іпотеки свідчить про можливість у будь-який момент, в тому числі під час розгляду справи, але до прийняття остаточного рішення у справі, розпорядитись спірним майном на користь третіх осіб. 
Узагальнені доводи інших учасників справи
9. ТОВ "Медея-М" у відзиві на касаційну скаргу просить залишити її без задоволення з мотивів, викладених в оскаржуваній постанові.
Розгляд справи Верховним Судом
10. Ухвалою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19.01.2026 відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою заступника керівника Харківської обласної прокуратури на постанову Східного апеляційного господарського суду від 17.12.2025 у справі № 922/74/21 та призначено здійснити розгляд цієї справи в порядку письмового провадження.
Позиція Верховного Суду
11. Здійснивши розгляд касаційної скарги в письмовому провадженні, дослідивши наведені в ній доводи, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування господарськими судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає до задоволення, з огляду на таке.
12. Предметом касаційного оскарження у цій справі є постанова апеляційного суду, якою скасовано ухвалу суду першої інстанції про вжиття заходів забезпечення позову, постановлену за результатами розгляду заяви позивача про забезпечення позову.
13. Обґрунтовуючи необхідність вжиття заходів забезпечення позову, Прокурор зазначає, що предметом заявлених вимог є, зокрема, вимога про зобов`язання Товариства з обмеженою відповідальністю ТОВ "Медея-М" повернути територіальній громаді міста Харкова в особі Харківської міської ради спірні нежитлові приміщення, а Харківську міську раду Харківської області прийняти зазначені приміщення.
14. Оцінюючи подану заяву про забезпечення позову, суди попередніх інстанцій по-різному визначили наявність правових підстав для вжиття відповідних заходів з урахуванням обставин спору.
15. Так, місцевий господарський суд, виходячи із заявлених позовних вимог, їхнього характеру та пов`язаного з ними ризику зміни правового режиму спірного майна, дійшов висновку про наявність підстав для задоволення заяви про забезпечення позову та застосування відповідних обмежень щодо спірного нерухомого майна. Натомість суд апеляційної інстанції, скасовуючи ухвалу суду першої інстанції, виходив із того, що наведені у заяві Позивача доводи мають загальний характер і не підтверджені конкретними належними та допустимими доказами, які б свідчили про те, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав чи інтересів, за захистом яких Прокурор звернулося до суду.
16. За таких обставин предметом касаційного перегляду у цій справі є перевірка правомірності та обґрунтованості підходу, застосованого апеляційним судом при вирішенні питання про доцільність вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням фактичних обставин спору та характеру заявленого предмета позову, а також з`ясування відповідності такого підходу правовим позиціям та усталеній практиці Верховного Суду щодо критеріїв і підстав застосування інституту забезпечення позову.
17. Інститут вжиття заходів забезпечення позову є одним із механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту.
18. Забезпечення позову за правовою природою є засобом запобігання можливим порушенням прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, метою якого є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову. Близькі за змістом висновки щодо застосування статей 136, 137 ГПК України викладені у постановах Верховного Суду від 10.04.2018 у справі № 910/19256/16, від 14.05.2018 у справі № 910/20479/17, від 14.06.2018 у справі № 916/10/18, від 23.06.2018 у справі № 916/2026/17, від 16.08.2018 у справі № 910/5916/18, від 11.09.2018 у справі № 922/1605/18, від 14.01.2019 у справі № 909/526/18, від 21.01.2019 у справі № 916/1278/18, від 25.01.2019 у справі № 925/288/17, від 26.09.2019 у справі № 904/1417/19 тощо.
19. Процесуальні підстави для застосування заходів забезпечення позову визначає стаття 136 ГПК України, згідно з приписами якої господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
20. Відповідно до частини 1 статті 137 ГПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб (пункт 1), забороною відповідачу вчиняти певні дії (пункт 2), забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання (пункт 4).
21. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання (аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2020 у справі № 753/22860/17).
22. У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.
23. Заходи забезпечення позову повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Відповідні правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі № 381/4019/18, у постанові Верховного Суду від 10.11.2020 у справі № 910/1200/20.
24. Таким чином, необхідною умовою вжиття заходів для забезпечення позову є наявність достатньо обґрунтованого припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також можуть виникнути перешкоди для виконання рішення суду. Безпосередньою метою вжиття заходів є саме забезпечення ефективного судового захисту порушених чи оспорюваних прав позивача та у подальшому виконання рішення суду. Інститут забезпечення позову в господарському процесі існує виключно з метою забезпечення ефективного судового захисту та гарантії виконання майбутнього судового рішення.
25. Адекватність заходу до забезпечення позову визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, заявник повинен обґрунтувати причини звернення з такою заявою та надати суду докази про наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.
Отже, у кожному конкретному випадку, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суду належить встановити наявність реальної загрози ефективному захисту порушених чи оспорюваних прав та інтересів позивача, за захистом яких він звернувся/має намір звернутися до суду, а також наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть виникнути перешкоди для виконання рішення суду у разі задоволення позову. 
26. Визначення таких понять, як арешт майна та заборона на відчуження майна, містяться у постанові Верховного Суду від 19.02.2021 у справі № 643/12369/19. Так, арешт майна - це накладення заборони на право розпоряджатися майном з метою його збереження до визначення подальшої долі цього майна, а заборона на відчуження майна - перешкода у вільному розпорядженні майном. Арешт майна та заборона відчуження майна є самостійними видами (способами) забезпечення позову, які за правовою сутністю обмежують право відповідача розпоряджатися спірним майном.
27. Як вбачається з матеріалів справи, предметом заявлених вимог є, зокрема, вимога про зобов`язання Товариства з обмеженою відповідальністю ТОВ "Медея-М" повернути територіальній громаді міста Харкова в особі Харківської міської ради спірні нежитлові приміщення.
Необхідність забезпечення позову шляхом накладення на арешту на нерухоме майно із забороною вчиняти будь-які реєстраційні дії з цим майном прокурор обґрунтовував тим, що, враховуючи поділ спірного майна, наявність іпотечного договору, прокурор має обґрунтоване припущення про існування реальної загрози того, що ТОВ "Медея-М" як власник спірного майна може розпорядитися ним шляхом вчинення дій (правочинів) щодо цього майна на користь будь-яких третіх осіб та/або вчинити дії щодо зміни об`єкта нерухомого майна (зміна цільового призначення та/або поділ/об`єднання тощо), що, в свою чергу, призведе до неможливості реального поновлення інтересів власника відповідного нерухомого майна (територіальної громади в особі відповідного органу) в межах цієї справи, без нових звернень до суду. Наведене, на думку прокурора, фактично знівелює мету судового захисту та призведе до неможливості поновлення прав та інтересів держави.
28. Суд зазначає, що обранням належного, відповідно до предмета спору, заходу до забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу до забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову та як наслідок ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, що не є учасниками цього судового процесу.
29 Велика Палата Верховного Суду у постанові від 24.04.2024 у справі № 754/5683/22 дійшла висновку, що при розгляді заяви про забезпечення позову ключовим є встановлення судом: 1) наявності спору між сторонами; 2) ризику незабезпечення ефективного захисту порушених прав позивача, який може проявлятися як через вплив на виконуваність рішення суду у конкретній справі, так і шляхом перешкоджання поновленню порушених чи оспорюваних прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду; 3) співмірності обраного позивачем виду забезпечення позову з пред`явленими позовними вимогами та 4) дійсної мети звернення особи до суду з заявою про забезпечення позову, зокрема, чи не є таке звернення спрямованим на зловживання учасником справи своїми правами.
Наявність або відсутність підстав для забезпечення позову суд вирішує в кожній конкретній справі з урахуванням установлених фактичних обставин такої справи та загальних передумов для вчинення відповідної процесуальної дії.
Умовою застосування заходів забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.
30. Верховний Суд у постанові від 28.05.2025 у справі № 922/3220/24, на яку звертає увагу скаржник, акцентував на тому, що:
- умовою застосування заходів забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення;
- а можливість відповідача в будь-який момент відчужити майно, яке знаходиться у його власності, є беззаперечною, що в майбутньому утруднить виконання судового рішення, якщо таке буде ухвалене на користь позивача. За таких умов вимога надання доказів щодо очевидних речей (доведення нічим не обмеженого права відповідача в будь-який момент розпорядитися своїм майном) свідчить про застосування судом завищеного або навіть заздалегідь недосяжного стандарту доказування, що порушує баланс інтересів сторін.
31. Аналізуючи доводи прокурора щодо підстав для вжиття заходів до забезпечення позову, колегія суддів враховує таке:
- судове рішення про визнання недійсним договору купівлі-продажу є, зокрема, підставою для повернення територіальній громаді міста Харкова в особі Харківської міськради нежитлові приміщення. Тому метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі, задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення;
- такий спосіб забезпечення позову як арешт нерухомого майна є співмірними із заявленими позовними вимогами, оскільки спір є реальним, має майновий характер, власником спірного майна є ТОВ "Медея-М", а відсутність обтяжень не перешкоджатиме подальшій зміні речових прав на нерухоме майно, що може стати дійсною перешкодою в ефективному захисті та поновленні прав, якщо факт їх порушення буде встановлений судом при вирішенні спору;
- сам факт наявності зареєстрованого права власності на нерухоме майно вже свідчить про реальну можливість власника (ТОВ "Медея-М") вільно розпоряджатися майном;
- зважаючи на відсутність на теперішній час судових рішень про визнання недійсним договору іпотеки, які набрали законної сили, зняття зі спірного майна обтяження у вигляді іпотеки, у іпотекодержателя наявне формальне право на звернення стягнення на предмет іпотеки у будь-який момент, що істотно ускладнить або взагалі унеможливить виконання рішення суду у разі невжиття заходів забезпечення;
- існує прямий зв`язок між обраними прокурором заходами забезпечення позову і предметом позовних вимог;
- обрані заходи забезпечення позову на період розгляду спору судом не будуть перешкоджати діяльності ТОВ "Медея-М", оскільки не позбавляють останнього прав на володіння та користування спірним нерухомим майном, а лише тимчасово обмежують право власника розпоряджатися майном.
Ураховуючи викладене, Суд вважає необґрунтованою позицію суду апеляційної інстанції щодо обов`язковості надання позивачем конкретних доказів вчинення відповідачем-3 активних дій, спрямованих на відчуження нерухомого майна.
Відсутність таких доказів не позбавляє правової підстави для вжиття заходів забезпечення позову, оскільки загроза неефективного виконання майбутнього рішення випливає не лише з наявності фактів відчуження, а також з наявності у відповідача-3 реальної, не обмеженої законом можливості вільно розпоряджатися своїми активами до моменту набрання рішенням законної сили, а відтак і беззаперечної можливості відчуження ними такого майна.
32. Верховний Суд у постанові від 25.09.2024 у справі № 904/2271/24, аналізуючи застосування статей 136, 137 ГПК України щодо накладення арешту на спірне майно у контексті позовних вимог про визнання правочину недійсним, припинення права власності та скасування державної реєстрації права власності, дійшов таких висновків:
- вжиті заходи забезпечення позову безпосередньо пов`язані із предметом розгляду у цій справі та мають наслідком лише збереження існуючого становища до розгляду цієї справи по суті та ніяким чином не зумовлюють фактичного вирішення спору по суті;
- вжиття наведених заходів забезпечення позову сприятиме запобіганню порушення прав заявника на час вирішення спору в суді, а в разі задоволення позову - забезпечить можливість виконання рішення суду та навпаки, невжиття зазначених заходів забезпечення позову утруднить чи зробить неможливим виконання рішення господарського суду;
- визначені заявником заходи забезпечення позову гарантуватимуть виконання рішення суду, у випадку задоволення позовних вимог, та гарантуватимуть ефективний захист оспорюваних прав та інтересів позивача за захистом яких він звернувся до суду;
- забезпечення позову лише обмежує право розпорядження цим нерухомим майном, а тому обрані заходи забезпечення позову жодним чином не будуть порушувати збалансованість інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу.
33. За встановлених судами обставин і з урахуванням характеру заявлених у цій справі вимог убачається, що предметом спору є визнання недійсним договору купівлі-продажу, скасування рішення про державну реєстрацію речового права та зобов`язання відповідача-3 повернути територіальній громаді міста Харкова в особі Харківської міськради спірні нежитлові приміщення.
Такий спосіб захисту за своєю правовою природою спрямований на зміну належності спірного майна та внесення змін до записів у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що, у свою чергу, об`єктивно зумовлює необхідність збереження незмінного правового та фактичного стану цього майна на час розгляду спору по суті.
При цьому сама по собі безперешкодна можливість відповідача-3 розпоряджатися спірним нерухомим майном (зокрема, його відчужити, обтяжити, передати в забезпечення тощо) створює реальну, а не суто гіпотетичну загрозу ускладнення або унеможливлення виконання можливого рішення суду в разі задоволення позову, оскільки подальша зміна власника чи правового режиму майна може перешкодити реалізації наслідків задоволення позову у цій справі.
За сукупністю наведених обставин Суд констатує наявність прямого зв`язку між предметом заявлених позовних вимог та обраним позивачем заходом забезпечення позову у вигляді накладення арешту на це майно, який є спрямованим саме на збереження його правового статусу і фактичного становища до вирішення спору по суті та забезпечує реальну дієвість можливого судового захисту.
34. Одночасно з установлених судами обставин убачається дотримання у цьому випадку принципу збалансованості інтересів сторін та співмірності застосованого заходу забезпечення позову із заявленими вимогами.
Суд ураховує, що накладення арешту на спірне нерухоме майно не змінює фактичного режиму його володіння й користування: майно продовжує перебувати у фактичному володінні ТОВ "Медея-М", не вилучається з господарського обігу в частині використання, а обмежується лише можливість розпорядження ним на час судового розгляду (здійснення відчуження, обтяження тощо). Такий характер втручання у майнову сферу відповідача-3 є мінімально необхідним та об`єктивно виправданим для можливості виконання рішення суду у разі задоволення позову.
З огляду на це, обраний захід забезпечення позову не призводить до невиправданого чи надмірного обмеження прав ТОВ "Медея-М", водночас забезпечує реальну спроможність виконання судового рішення у разі задоволення позову, а також запобігає виникненню імовірних утруднень його виконання або ризику невиконання рішення господарського суду у випадку невжиття таких забезпечувальних заходів.
35. За наведених обставин Суд зазначає, що саме місцевим господарським судом належним чином застосовано приписи статей 136, 137 ГПК України з урахуванням предмета спору, характеру заявлених вимог та ризиків, притаманних правовідносинам щодо відчуження спірного нерухомого майна. Натомість суд апеляційної інстанції, вказуючи на необхідність надання прокурором доказів, які б свідчили про реальну ймовірність ускладнення чи унеможливлення ефективного захисту порушених прав не врахував правові позиції Верховного Суду щодо того, що сам по собі режим вільного розпорядження спірним майном за наявності таких позовних вимог вже створює ризик утруднення виконання можливого рішення суду. За таких умов вимога надання доказів щодо очевидних речей (доведення нічим не обмеженого права відповідача в будь-який момент розпорядитися своїм майном) свідчить про застосування судом завищеного або навіть заздалегідь недосяжного стандарту доказування, що порушує баланс інтересів сторін. Такий підхід апеляційного суду не узгоджується із сформованою практикою Верховного Суду щодо превентивного характеру заходів забезпечення позову та необхідності забезпечення реальної дієвості судового захисту, у зв`язку з чим підстави для скасування ухвали суду першої інстанції були відсутні. 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
36. Відповідно до частин 1, 2, 4, 5 статті 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
37. Пунктом 4 частини 1 статті 308 ГПК України передбачено, що суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право, зокрема, скасувати постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишити в силі рішення суду першої інстанції у відповідній частині.
38. Згідно зі статтею 312 ГПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.
39. Оскільки наведені скаржником підстави касаційного оскарження підтвердилися під час касаційного провадження, касаційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржувану постанову суду апеляційної інстанції необхідно скасувати, залишити в силі ухвалу суду першої інстанції.
Розподіл судових витрат
40. Оскільки відповідно до частини 4 статті 129 ГПК України судові витрати у справі підлягають розподілу під час вирішення спору по суті, а за результатами розгляду касаційної скарги спір у справі № 922/74/21 по суті не вирішено, розподіл судових витрат за результатами розгляду такої касаційної скарги є передчасним та повинен здійснюватися за наслідками розгляду спору по суті.
Керуючись статтями 300, 301, 308, 312, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу заступника керівника Харківської обласної прокуратури задовольнити.
Постанову Східного апеляційного господарського суду від 17.12.2025 у справі № 922/74/21 скасувати, ухвалу Господарського суду Харківської області від 24.10.2025 у справі № 922/74/21 залишити в силі.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Головуючий Ю. Я. Чумак
Судді Т. Б. Дроботова
Н. О. Багай