Справа № 420/23921/25 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 березня 2026 року м. Одеса
Одеський окружний адміністративний суд у складі судді Вовченко О.А., розглянувши у порядку письмового провадження в приміщенні суду в м. Одесі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-
В С Т А Н О В И В:
До Одеського окружного адміністративного суду 18.07.2025 року надійшов позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, в якому позивач просить суд:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві № 213150007837 від 20.06.2025 року в частині зарахування до стажу роботи в одинарному розмірі періоди роботи з 16.08.1993 року по 16.01.2012 рік, з 01.09.2014 року по 14.02.2025;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугою років, зарахувавши до стажу роботи в подвійному розмірі згідно статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 09.07.2003 за № 1058-IV періоди роботи з 16.08.1993 року по 16.01.2012 рік, з 01.09.2014 року по 14.02.2025 в Комунальному некомерційному підприємстві «Каховська центральна міська лікарня імені родини Панкеєвих» Каховської міської ради.
В обґрунтування позовних вимог в адміністративному позові зазначено, що вона народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 . З 16.08.1993 року її було прийнято на роботу до Каховської центральної районної лікарні на посаду палатної медичної сестри інфекційного відділення Каховської центральної районної лікарні (наказ № 96-К від 16.08.1993 р.). 17.01.2012 року позивача було переведено на посаду медичної сестри приймального відділення Каховської центральної районної лікарні. 01.09.2014 року відповідно до наказу №182к від 29.08.2014 року позивача було переведено на посаду медичної сестри стаціонару (палатною) інфекційного відділення Каховської центральної районної лікарні, яка згодом була реорганізована у Каховський територіальний медичний об`єднаний заклад, а згодом у Комунальне некомерційне підприємство «Каховська центральна районна лікарня Каховської районної ради», остаточна назва Комунальне некомерційне підприємство «Каховська центральна міська лікарня імені родини Панкеєвих» Каховської міської ради. 02 липня 2013 року в позивача народилася дитина, ОСОБА_2 , про що свідчить копія свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 .
Як вказано у позові, в період роботи позивача на зазначеній посаді вона виконувала роботи, що передбачені законодавством для зарахування стажу у подвійному розмірі, а саме: працювала у шкідливих умовах, зокрема, в інфекційному відділенні Комунального некомерційного підприємства «Каховська центральна міська лікарня імені родини Панкеєвих» у період з 16.08.1993 року по 16.01.2012 рік, з 01.09.2014 року по 14.02.2025 року, (в тому числі під час пандемії COVID-2019), що підтверджується копією трудової книжки НОМЕР_2 . Зазначені роботи передбачають зарахування стажу у подвійному розмірі, згідно зі ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення», відповідно до якої, робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, у патологоанатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я, а також у закладах з надання психіатричної допомоги зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі. З початком війни 24.02.2022 року, позивач була вимушена припинити працювати і залишити місто Каховка Херсонської області, яке по теперішній час перебуває в окупації.
У позові вказано, що 20.06.2025 року Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві ОСОБА_1 було відмовлено в призначенні пенсії за вислугою років у зв`язку з відсутністю спеціального стажу роботи необхідної тривалості та продовженням роботи на посаді, яка дає право на призначення пенсії за вислугу років. ОСОБА_1 вважає протиправною відмову ГУ ПФУ в м. Києві № 213150007837 у призначенні пенсії за вислугою років та прошу скасувати рішення ГУ ПФУ в м. Києві № 213150007837 в частині зарахування у одинарному розмірі періоди роботи з 16.08.1993 року по 16.01.2012 рік, з 01.09.2014 року по 14.02.2025 року, та зобов`язати ГУ ПФУ в м. Києві призначити мені, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , пенсію за вислугою років, зарахувавши стаж роботи в інфекційному відділенні Комунального некомерційного підприємства «Каховська центральна міська лікарня імені родини Панкеєвих» Каховської міської ради в подвійному розмірі, згідно зі ст.60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» спірного періоду трудової діяльності, оскільки вказане рішення порушує моє право на належне пенсійне забезпечення.
Ухвалою від 23.07.2025 року прийнято до розгляду позовну заяву і відкрито провадження у адміністративній справі та визначено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи. 
Копія ухвали суду від 23.07.2025 року отримано відповідачем 23.07.2025 року.
Однак, ні у визначений суддею строк, ні станом на дату вирішення даної справи відзиву на позов до суду не надходило. 
Відповідно до ч.6 ст.162 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Таким чином, суддя розглядає справу за наявними матеріалами.
Вивчивши матеріали справи, ознайомившись з позовною заявою, дослідивши обставини, якими обґрунтовано позовні вимоги і заперечення та перевіривши їх наданими доказами, судом встановлено таке.
ОСОБА_1 народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 на підтвердження чого до суду надано копію паспорта серія НОМЕР_3 .
З наданої до суду копії трудової книжки позивача серії НОМЕР_2 судом встановлено, що позивач 
- 16.08.1993 року прийнята на посаду палатної медсестри інфекційного відділення Каховської центральної районної лікарні (запис №2);
- 17.01.2012 року переведена на посаду медичної сестри приймального відділення Каховської центральної районної лікарні (запис №6);
- 01.09.2014 року переведено на посаду медичної сестри стаціонару (палатною) інфекційного відділення.
З наданих до суду відомостей з реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування судом встановлено, що позивач 14.02.2025 року на підставі ст.38 КЗпП України звільнена з роботи.
ІНФОРМАЦІЯ_3 в позивача народилася дитина, ОСОБА_2 , про що свідчить копія свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 .
Судом встановлено, що в період трудової діяльності позивача медичний заклад, в якому вона працювала було неодноразово реорганізовано та перейменовано, а саме:
- На підставі рішення сесії Каховської ради народних депутатів від 31.05.2001 р. №265 Каховська ЦРЛ реорганізована на Каховське територіальне медичне об`єднання;
- відповідно до рішення сесії Каховської районної раді від 30.10.2002 №50 назва "Каховська територіальне медичне об`єднання" перейменовано на Каховську центральну районну лікарню;
- згідно наказу "Про перейменування відділень КНП "Каховська ЦРЛ" інфекційне відділення перейменовано на "Інфекційне боксоване";
- згідно з рішенням XXXI сесії VII скликання Каховської районної ради від 20.12.2018 року №612 було створено Комунальне некомерційне підприємство "Каховська центральна районна лікарня Каховської районної ради" шляхом перетворення Каховської ЦРЛ;
- згідно з рішення XXXI сесії VII скликання Каховської районної ради від 20.12.2018 року №612 було створено Комунальне некомерційне підприємство "Каховська центральна районна лікарня Каховської районної ради" шляхом перетворення Каховської ЦРЛ;
- згідно наказу 2Про структуру лікувально-профілактичного закладу ліжкового фонду та штатного розпису на 01.04.20 р. відділення інфекційне боксоване перейменовано ёна відділення внутрішніх хвороб (інфекційне боксоване);
- згідно з рішення 4 сесії 8 скликання Каховської міської ради від 24.12.2020 р. №128/4 КНП "Каховська центральна районна лікарня" Каховської районної ради перейменовано на КНП "Каховська центральна міська лікарня" Каховської міської ради.
Як стверджує позивач та не спростовано відповідачем, остаточна назва Комунальне некомерційне підприємство «Каховська центральна міська лікарня імені родини Панкеєвих» Каховської міської ради.
Також позивач вказує, що з початком війни 24.02.2022 року, позивач була вимушена припинити працювати і залишити місто Каховка Херсонської області, яке по теперішній час перебуває в окупації.
13.06.2025 №3044 через ВЕБ портал Пенсійного фонду України позивач звернулась щодо призначення пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
25.06.2025 року Головним управлінням Пенсійного фонду України у м.Києві прийнято рішення №213150007837 «Про пенсійне забезпечення гр. ОСОБА_1 », яким ОСОБА_1 відмовлено в призначенні пенсії за вислугу років відповідно до п. 2-1. Розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, в зв`язку із відсутністю спеціального стажу роботи необхідної тривалості та продовженням роботи на посаді, яка дає право на призначення пенсії за вислугу років.
У рішенні вказано, що для зарахування періоду роботи в інфекційному відділенні в подвійному розмірі необхідно надати уточнюючу довідку із зазначенням відомостей про перебування у відпустках по догляду за дитиною до досягнення нею 3- річного віку та у відпустках без збереження заробітної плати.
Також у рішенні зазначено, що:
- згідно до наданих до заяви документів про стаж та даних в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування загальний страховий стаж склав 32 роки 10 місяців 12 днів;
- спеціальний стаж роботи відповідно до пунктк «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» станом на 11.10.2017 становить 23 роки 10 місяців 14 днів, який обчислено в одинарному розмірі.
Вважаючи протиправним та таким, що підлягає скасуванню рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві № 213150007837 від 20.06.2025 року в частині зарахування до стажу роботи в одинарному розмірі періоди роботи з 16.08.1993 року по 16.01.2012 рік, з 01.09.2014 року по 14.02.2025, позивач звернулась до суду з даним позовом.
Вирішуючи спір, що виник між сторонами, суд виходить з такого.
Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
В ст. 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Відповідно до п. 2-1. Розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» N 1058-IV від 09.07.2003 визначено, що особам, які на день набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» № 2148-VIII від 03.10.2017 мають вислугу років та стаж, необхідний для призначення пенсії за вислугу років, передбачений статтями 52, 54 та 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» N 1788-XII від 05.11.1991 (далі Закон № 1788), пенсія за вислугу років призначається за їхнім зверненням з дотриманням умов, передбачених Законом України «Про пенсійне забезпечення». 
Згідно п. "е" статті 55 Закону №1788 право на призначення пенсії за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення незалежно від віку за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України №909 від 4 листопада 1993 року, на 11 жовтня 2017 року - не менше 26 років 6 місяців.
Відповідно до пункту 2.4 розділу ІІ Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №21-1 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 №1566/11846 пенсії за вислугу років призначаються у разі звільнення з роботи, що дає право на цей вид пенсії.
Відповідно до частини 4 статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувались до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Пільговий порядок обчислення стажу роботи, передбачений законодавством, що діяло раніше за період до 1 січня 2004 року застосовується виключно в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах та за вислугу років.
Відповідно до статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» робота, зокрема, у інфекційних відділеннях закладів охороно здоров`я зараховується у подвійному розмірі.
Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян регулюються Законом України «Про пенсійне забезпечення» №1788-ХІІ від 05.11.1991 та Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09.07.2003 року.
Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.
Положення Закону України «Про пенсійне забезпечення» застосовуються в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах і за вислугу років.
Таке правове регулювання вказує на те, що положення Закону України «Про пенсійне забезпечення» в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах (в т.ч. щодо пільг по обчисленню стажу), станом на час звернення позивача за призначенням пенсії діяли і підлягали застосуванню відповідними суб`єктами під час виконання покладених на них функцій.
За змістом ст.62 Закону №1788-ХІІ порядок підтвердження стажу роботи, згідно з якою основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637, передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Отже, законодавець пов`язує необхідність підтвердження спеціального трудового стажу для призначення пенсії лише за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах. При цьому, періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності Законом №1058-ІV, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених Законом.
Як вже встановлено судом, з наданої до суду копії трудової книжки позивача серії НОМЕР_2 судом встановлено, що позивач 
- 16.08.1993 року прийнята на посаду палатної медсестри інфекційного відділення Каховської центральної районної лікарні (запис №2);
- 17.01.2012 року переведена на посаду медичної сестри приймального відділення Каховської центральної районної лікарні (запис №6);
- 01.09.2014 року переведено на посаду медичної сестри стаціонару (палатною) інфекційного відділення.
Відповідно до запису №32 Відомостей про трудову діяльність з Реєстру застрахованих осіб від 23.06.2025 року, ОСОБА_1 було звільнено з роботи у Комунальному некомерційному підприємстві «Каховська центральна міська лікарня імені родини Панкеєвих» Каховської міської ради на підставі ст. 38 Кодексу законів про працю України, за даними Державного центру зайнятості.
Як зазначено у позові, процедура звільнення з посади була проведена Державним центром зайнятості у зв`язку з тим, що КНП знаходиться на тимчасово окупованій території України, а саме- місто Каховка Херсонської області. Саме з цієї причини у трудовій книжці НОМЕР_2 відсутній запис про звільнення з посади, що надає право на призначення пенсії за вислугою років. 
Відповідно до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, який затверджений Наказом Міністерства розвитку громад та територій України від 28.02.2025 № 376 Каховська міська територіальна громада належить до території, які є тимчасово окупованими Російською Федерацією територіями України. Відповідно до інформації, отриманої з ЄДР, юридичною адресою КНП «Каховська центральна міська лікарня імені родини Панкеєвих» Каховської міської ради» є 74800, Україна, Херсонська обл., місто Каховка, вулиця Першотравнева, будинок, 34. У зв`язку з цим неможливо отримати довідку із зазначенням відомостей про перебування у відпустках по догляду за дитиною до досягнення нею 3-річного віку та у відпустках без збереження заробітної плати, оскільки усі особисті дані, як працівника, зберігаються на тимчасово окупованій території України.
За обставин справи, трудова книжка НОМЕР_2 , яка містить безперервні записи про роботу позивачки на посаді медичної сестри інфекційного відділення відповідного закладу охорони здоров`я з 16.08.1993 року по 16.01.2012 року та з 01.09.2014 року по дату звільнення, є основним і належним доказом підтвердження її спеціального стажу, відповідно до ст. 62 Закону України “Про пенсійне забезпечення” та пункту 1 Порядку № 637.
Наявність у трудовій книжці повних і чітких записів про місце роботи, посаду та періоди виконання трудових функцій виключає обов`язок позивачки надавати додаткові уточнювальні довідки. 
Відповідно до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, який затверджений Наказом Міністерства розвитку громад та територій України від 28.02.2025 № 376, в редакції від 29.08.2025 року, Каховська міська територіальна громада належить до території, які є тимчасово окупованими Російською Федерацією територіями України. 
Відповідно до інформації, отриманої з ЄДР, юридичною адресою КНП "Каховська центральна міська лікарня" є 74800, Херсонська обл., м.Каховка, вул.Першщотравнева, будинок 34. У зв`язку з цим неможливо отримати довідку із зазначенням відомостей про перебування у відпустках по догляду за дитиною до досягнення нею 3- річного віку та у відпустках без збереження заробітної плати, оскільки усі особисті данні як працівника зберігаються на тимчасово окупованій території України.
Суд також враховує, що постановою правління Пенсійного фонду України №10-1 від 18.06.2014 затверджено Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі Положення №10-1), яке визначає порядок організації ведення реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - Реєстр застрахованих осіб) та порядок надання інформації з Реєстру застрахованих осіб.
Відповідно до пункту 6 розділу V Положення №10-1 інформація з Реєстру застрахованих осіб формується та надається, зокрема, щодо індивідуальних відомостей про застраховану особу - згідно з додатками 3 - 5 до цього Положення. Так, додатком 4 до цього Положення затверджено форму довідки ОК-5 Індивідуальні відомості про застраховану особу Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Нормами статті 106 Закону №1058-IV передбачена відповідальність страхувальників, серед іншого, за несплату або несвоєчасну сплату страхових внесків.
Таким чином, інформацію щодо перебування позивача у відпустці по догляду за дитинною та у відпустках без збереження заробітної плати відповідач міг отримати щодо частини спірного періоду самостійно. 
За встановлених обставин суд приходить до висновку, що відповідачем протиправно не зараховано до страхового стажу позивача періоди її роботи у інфекційних відділеннях закладів охороно здоров`я у подвійному розмірі, тому необхідно визнати протиправним та рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві № 213150007837 від 20.06.2025 року.
Обираючи належний спосіб відновлення порушеного права позивача, суд враховує наступне.
Відповідно до абз. 13 п. 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №22-1 від 25.11.2005 після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.
Приписами абз. 1 п. 4.10 Порядку №22-1 передбачено, що після призначення, перерахунку пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший вид електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем фактичного проживання особи, … для здійснення виплати пенсії.
Для прийняття рішення за результатами поданої позивачем заяви за принципом екстериторіальності структурним підрозділом визначено Головне управління ПФУ у м.Києві, рішенням якого відмовлено позивачу в призначенні пенсії за віком.
Тож, дії зобов`язального характеру має вчинити територіальний орган Пенсійного фонду України, визначений за принципом екстериторіальності, що розглядав заяву позивача про призначення пенсії за віком, яким у цьому випадку є Головне управління ПФУ у м.Києві.
Аналогічні висновки щодо визначення органу, який має розглянути заяву викладені у постановах Верховного Суду від 08 лютого 2024 року справа №500/1216/23, від 07 травня 2024 року справа №460/38580/22.
Відповідно до ч. 1 ст. 58 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», пенсійний фонд є органом, який здійснює керівництво та управління солідарною системою, загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням від нещасного випадку, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та медичним страхуванням, забезпечує збирання, акумуляцію та облік страхових внесків, призначає пенсії та готує документи для її виплати, забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування виплати пенсій, допомоги на поховання, виплат за видами загальнообов`язкового державного соціального страхування, здійснює контроль за цільовим використанням коштів Пенсійного фонду, вирішує питання, пов`язані з веденням обліку пенсійних активів застрахованих осіб на накопичувальних пенсійних рахунках, здійснює адміністративне управління Накопичувальним фондом, соціальні та інші виплати, передбачені законодавством України, та інші функції, передбачені цим Законом, Законом України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування" та статутом Пенсійного фонду.
Так, питання призначення пенсії є дискреційним повноваженням та виключною компетенцією уповноваженого органу.
Дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених проектом нормативно-правового акта.
Отже, дискреційне право органу виконавчої влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування обумовлене певною свободою (тобто вільним, або адміністративним, розсудом) в оцінюванні та діях, у виборі одного з варіантів рішень та правових наслідків.
Наділивши державні органи та осіб, уповноважених на виконання функцій держави дискреційними повноваженнями, законодавець надав відповідному органу держави та особам уповноважених на виконання функцій держави певну свободу розсуду при прийнятті управлінського рішення.
Оскільки Каховська міська територіальна громада належить до території, які є тимчасово окупованими Російською Федерацією територіями України з дати відповідної окупації робота закладу охорони здоров`я, в якому працювала позивач під контролем української влади була припинена.
У суду відсутня інформація щодо того чи у вказаний період та до звільнення за позивача сплачували страхові внески, інформація про простій підприємства
Згідно ч. 1 ст.24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
До страхового стажу для обчислення розміру пенсії за віком, з якого обчислюється розмір пенсії по інвалідності або у зв`язку з втратою годувальника, крім наявного страхового стажу, зараховується також на загальних підставах відповідно період з дня встановлення інвалідності до досягнення застрахованою особою віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону, та період з дня смерті годувальника до дати, коли годувальник досяг би віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону.
До страхового стажу зараховується період вимушеного прогулу, спричиненого незаконним звільненням, на підставі рішення суду про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника, яке набрало законної сили, та за який роботодавець сплатив страхові внески в розмірі, передбаченому абзацом першим цієї частини.
Період, протягом якого особа, яка підлягала загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню на випадок безробіття, отримувала допомогу по безробіттю (крім одноразової її виплати для організації безробітним підприємницької діяльності), допомогу по частковому безробіттю, допомогу по частковому безробіттю на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та матеріальну допомогу в період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації, включається до страхового стажу.
Час перебування на інвалідності у зв`язку з нещасним випадком на виробництві або професійним захворюванням зараховується до стажу роботи із шкідливими умовами, який дає право на призначення пенсії на пільгових умовах і у пільгових розмірах.
Для осіб, стосовно яких згідно із Законом України "Про соціальний і правовий захист осіб, стосовно яких встановлено факт позбавлення особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України, та членів їхніх сімей" встановлено факт позбавлення особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України, період позбавлення особистої свободи зараховується до страхового стажу для призначення пенсії за віком, а також до страхового стажу роботи із шкідливими умовами, який дає право на призначення пенсії на пільгових умовах і у пільгових розмірах.
Період, протягом якого особа перебувала у відпустці без збереження заробітної плати, передбаченій пунктом 20 частини першої статті 25 Закону України "Про відпустки", включається до страхового стажу.
Наведений перелік є вичерпним. При цьому, сплата ЄСВ є обов`язковою для врахування місяців роботи до страхового стажу. 
Незважаючи на тому, що позивач звільнилась через сервіс Державної служби зайнятості, можливість зарахування у подвійному розмірі період з липня 2022 року по травень 2025 року відповідачем фактично не досліджувалась.
Зважаючи на встановлені обставини у даній справі, адміністративний суд не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.
Частиною 1 статті 5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.
Згідно з частиною 2 статті 5 КАС України, захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.
Обираючи належний спосіб захисту порушеного права позивача, з метою ефективного захисту прав позивача від порушень з боку суб`єкта владних повноважень, суд вважає за необхідне зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за вислугою років, зарахувавши до стажу роботи в подвійному розмірі згідно статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 09.07.2003 за № 1058-IV періоди її роботи в Комунальному некомерційному підприємстві «Каховська центральна міська лікарня імені родини Панкеєвих» Каховської міської ради у інфекційних відділеннях і прийняти рішення, з урахуванням висновків суду по даній справі. 
Решта доводів висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують. Необхідно зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі “Серявін та інші проти України” від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.
Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі “Руїс Торіха проти Іспанії” від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).
Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту.
Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (ч. 1 ст. 2 КАС України).
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Згідно з ч. 1 ст. 86 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх рішень та докази, надані позивачем, суд приходить до висновку про задоволення адміністративного позову.
Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Позивачем за подання до суду даного позову сплачено 1211,20 грн. судового збору.
Зважаючи на вищевикладене, суд дійшов висновку про стягнення з Київської міської ради на користь позивача судового збору у розмірі 1211,20 грн.
Керуючись вимогами ст.ст. 7, 9, 241-246, 250, 255, 262, 295, КАС України, суд, -
ВИРІШИВ:
Адміністративний ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії – задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві № 213150007837 від 20.06.2025 року в частині зарахування до стажу роботи в одинарному розмірі періоди роботи з 16.08.1993 року по 16.01.2012 рік, з 01.09.2014 року по 14.02.2025 року.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за вислугою років, зарахувавши до стажу роботи в подвійному розмірі згідно статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 09.07.2003 за № 1058-IV періоди її роботи в Комунальному некомерційному підприємстві «Каховська центральна міська лікарня імені родини Панкеєвих» Каховської міської ради у інфекційних відділеннях і прийняти рішення, з урахуванням висновків суду по даній справі. 
У задоволенні решти позовних вимог – відмовити.
Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1211,20 грн.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ).
Відповідачі: Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві (04053, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, 16, код ЄДРПОУ 42098368).

Суддя О.А. Вовченко