ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2026 року	Львів	Справа № 260/7228/23 пров. № А/857/9884/26	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:
судді-доповідача -	Шевчук С. М.	
суддів -	Кухтея Р. В.	
 	Носа С. П.	

розглянувши в порядку письмового провадження у змішаній електронно- письмовій формі в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Закарпатського окружного адміністративного суду від 23 січня 2026 року у справі № 260/7228/23 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Виноградівської міської ради Закарпатської області про визнання дії та бездіяльності протиправними, 
місце ухвалення судового рішення 	м. Ужгород	
суддя у І інстанції	Я. М. Калинич	
дата складання повного тексту рішення	не зазначена	

ВСТАНОВИВ:
І. ОПИСОВА ЧАСТИНА
Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 23 січня 2026 року у справі № 260/7228/23 у задоволенні заяви позивача по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Виноградівської міської ради Закарпатської області в порядку ст.383 КАС України про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень відповідачем на виконання рішення суду по справі - відмовлено.
Не погоджуючись з обумовленою ухвалою суду першої інстанції позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить суд визнати протиправним рішення відповідача у формі листа Виноградівської міської ради від 15.02.2024 року за №02.1-15/742 та зобов`язати виконати судове рішення по суті та встановити судовий контроль, оскільки відповідач протиправно бездіє, так само і державна виконавча служба не вживає жодних заходів для забезпечення виконання судового рішення по суті.
Відповідач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, відповідно до частини 4 статті 304 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Про розгляд апеляційної скарги відповідач та позивач повідомлені через електронний кабінет сервісу "Електронний суд" Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи (ЄСІТС), підтвердженням чого є відповідні дані автоматизованої системи документообігу суду. 
У разі відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю, суд апеляційної інстанції розглядає справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів (п. 1 ч. 1 ст. 311 КАС України). 

ІІ. ОЦІНКА СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ
Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що суд не вправі у порядку ст.383 КАС України досліджувати та надавати оцінку листу Виноградівської міської ради від 15.02.2024 року за №02.1-15/742 в розрізі належності розгляду заяви позивача №ЛА-15960669 від 03.08.2023 року, оскільки такий лист не був предметом спору у справі №260/7228/23. Суд у рішенні досліджував інший Лист Виноградівської міської ради від 17.08.2023 року №Л-84/02-26, за результатами чого визнано протиправною відмову Виноградівської міської ради Закарпатської області, оформлену листом від 17.08.2023 року №Л-84/02-26, у наданні інформації по зверненню ОСОБА_1 від 03.08.2023 року за №ЛА-15960669.
Рішенням суду від 24.10.2023 року по справі №260/7228/23  лише було зобов`язано відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 15.02.2024 року за №02.1-15/742 в порядку, визначеному чинним законодавством України.
З матеріалів справи судом встановлено, що Виноградівська міська рада листом від 15.02.2024 року за №02.1-15/742 повторно розглянула заяву ОСОБА_1 від 03.08.2023 року за №ЛА-15960669, дії/бездіяльність та рішення Виноградівської міської ради за результатами такого розгляду можуть бути оскаржені у судовому порядку, шляхом подання нового адміністративного позову.

ІІІ. ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 24.10.2023 року адміністративний позов задоволено частково: 
визнано протиправною відмову Виноградівської міської ради Закарпатської області, оформлену листом від 17.08.2023 року №Л-84/02-26, у наданні інформації по зверненню ОСОБА_1 від 03.08.2023 року за №ЛА-15960669; 
зобов`язано Виноградівську міську раду Закарпатської області повторно розглянути звернення ОСОБА_1 від 03.08.2023 року за №ЛА-15960669 в порядку, визначеному чинним законодавством України, з урахуванням висновків суду у даній адміністративній справі; 
стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Виноградівської міської ради Закарпатської області понесені витрати з оплати судового збору в сумі 1073,60 грн. 
В іншій частині позову було відмовлено.
13 січня 2025 року через систему «Електронний суд» до суду надійшла заява позивача в порядку ст.383 Кодексу адміністративного судочинства України. Заяву мотивує тим, що судове рішення стосувалося звернення у якому позивач запитував інформацію та просив провести перевірку, чи дотримано працівником Служби у справах дітей порядку 866.
У анонімному електронному документі без ЕЦП автора у формі листа від 15.02.2024 року за №02.1-15/742 адресованого ОСОБА_1 не зазначено жодної інформації про те, що Виноградівська міська рада розглядала його звернення щодо проведення перевірки, чи дотримано працівником Служби у справах дітей порядку 866 або вмотивованої відмови у проведені перевірки. Оригінал листа Виноградівської міської ради №02.1-24/2909 від 14.06.2024 позивачу не надсилався та йому не адресувався. Оригінал або належним чином засвідчена копія листа Виноградівської міської ради від 15.02.2024 року за №02.1-15/742 позивачу не надсилався та ним отриманий не був станом на 13.01.2026 року. Станом на 13 січня 2026 року позивач не отримав належним засвідчені копії документів які запитував та не отримав інформації про результати розгляду звернення в частині проведення перевірки. Станом на 13 січня 2026 року Виноградівська міська рада виконала в повному обсязі перерахування коштів, але не виконала обов`язку розглянути звернення позивача та надіслати йому листа за результатами розгляду звернення. Факт, що Виноградівська міська рада сформувала якийсь лист але не надіслала, на переконання позивача, не може вважатися виконанням судового рішення. Просить визнати протиправною бездіяльність Виноградівської міської ради щодо невиконання судового рішення по справі та зобов`язати вжити заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону та протиправній бездіяльності Виноградівської міської ради.
21.01.2026 року до суду від відповідача надійшли письмові пояснення, у яких останній зазначає, що Виноградівською міською радою, після набрання рішенням по справі №260/7228/23, рішення було виконано у повному обсязі, що включає в себе: 1) повторний розгляд звернення ОСОБА_1 №ЛА-15960669 з врахуванням висновків суду; 2) відшкодування ОСОБА_1 витрат по сплаті судового збору.
Про повторний розгляд звернення, ОСОБА_1 був повідомлений листом міської ради від 15.02.2024 року №02.1-15/742 шляхом надсилання даного листа на вказану ОСОБА_1 електронну адресу, що підтверджується скриншотом, про надіслання листа від 15.02.2024 року №02.1-15/742 ОСОБА_1 . 

ІV. ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ
Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи, викладені у апеляційній скарзі, правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права і правової оцінки обставин у справі у межах, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України), колегія суддів встановила таке.
Згідно з частиною 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Статтею 129-1 Конституції України передбачено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Отже, судове рішення виконується безпосередньо і для його виконання не вимагається ухвалення будь-яких інших, додаткових судових рішень.
Статтею 14 КАС України передбачено, що судове рішення, яким закінчується розгляд справи в адміністративному суді, ухвалюється іменем України. Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.
В силу положень частини 4 статті 372 КАС України, примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому законом.
За правилами частини 1 статі 373 КАС України, виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.
Згідно з положеннями частини 1 статті 1 Закону України Про виконавче провадження від 2 червня 2016 року № 1404-VIII (далі - Закон № 1404-VIII) виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження, та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
У частині 1 статті 11 Закону № 1404-VIII йдеться про те, що державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
З аналізу вищезазначених законодавчих норм убачається, що не можна зобов`язати суб`єкта владних повноважень виконувати судове рішення шляхом ухвалення з цього приводу іншого судового рішення, оскільки примусове виконання рішення суду здійснюється в порядку, передбаченому Законом № 1404-VIII.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі № 686/23317/13-а.
Відповідно до частини 1 статті 370 КАС України, судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.
Обов`язковість виконання судового рішення є важливою складовою права особи на справедливий суд, що гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Конституційний Суд України зазначив, що складовою права кожного на судовий захист є обов`язковість виконання судового рішення (абзац третій пункту 2.1 мотивувальної частини Рішення від 26 червня 2013 року № 5-рп/2013). Це право охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13 грудня 2012 року № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25 квітня 2012 року № 11-рп/2012).
Конституційний Суд України у Рішенні від 26 червня 2013 року взяв до уваги практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), який, зокрема, у пункті 43 рішення у справі «Шмалько проти України», заява № 60750/00, від 20 липня 2004 року вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду.
Крім того, у Рішенні від 15 травня 2019 року № 2-р(II)/2019 Конституційний Суд України з посиланням на практику ЄСПЛ підкреслив, що визначене статтею 6 Конвенції право на суд було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне обов`язкове судове рішення не виконувалося на шкоду одній зі сторін; і саме на державу покладено позитивний обов`язок створити систему виконання судових рішень, яка була б ефективною як у теорії, так і на практиці, і гарантувала б їх виконання без неналежних затримок; ефективний доступ до суду включає право на те, щоб рішення суду було виконане без невиправданих затримок; держава та її державні органи відповідальні за повне та своєчасне виконання судових рішень, які постановлені проти них (пункт 84 рішення у справі Валерій Фуклєв проти України від 07 червня 2005 року, заява № 6318/03; пункт 43 рішення у справі Шмалько проти України від 20 липня 2004 року, заява № 60750/00; пункти 46, 51, 54 рішення у справі Юрій Миколайович Іванов проти України від 15 жовтня 2009 року, заява № 40450/04; пункт 64 рішення у справі Apostol v. Georgia від 28 листопада 2006 року, заява № 30779/04).
На підставі аналізу статей 3, 8, частин першої та другої статті 55, частин першої та другої статті 129-1 Конституції України в системному взаємозв`язку Конституційний Суд України в пункті 2.1 мотивувальної частини Рішення від 15 травня 2019 року № 2-р(II)/2019 констатував, що обов`язкове виконання судового рішення є необхідною умовою реалізації конституційного права кожного на судовий захист, тому держава не може ухилятися від виконання свого позитивного обов`язку щодо забезпечення виконання судового рішення задля реального захисту та відновлення захищених судом прав і свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави. Позитивний обов`язок держави щодо забезпечення виконання судового рішення передбачає створення належних національних організаційно-правових механізмів реалізації права на виконання судового рішення, здатних гарантувати здійснення цього права та обов`язковість судових рішень, які набрали законної сили, що неможливо без їх повного та своєчасного виконання.
Також Конституційний Суд України у рішенні від 30 червня 2009 року №16-рп/2009 зазначив, що метою судового контролю є своєчасне забезпечення захисту та охорони прав і свобод людини і громадянина, та наголосив, що виконання всіма суб`єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сил.
Верховний Суд у постанові від 20.02.2019 у справі № 806/2143/15 (адміністративне провадження № К/9901/5159/18) звертав увагу, що статті 382 і 383 КАС України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.
Процесуальне законодавство визначає види судового контролю за виконанням судового рішення, а саме, зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання судового рішення, накладення штрафу (ст. 382 КАС України) та визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду (ст. 383 КАС України).
Наведені норми КАС України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення і підставами для їх застосування є невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.
Наявність у КАС України спеціальних норм, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів стягувача шляхом подання позову. Судовий контроль за виконанням судового рішення здійснюється в порядку, передбаченому КАС України (ст. 382 КАС України), який не передбачає можливості подання окремого позову, предметом якого є спонукання відповідача до виконання судового рішення; не передбачає такої можливості і положення ст. 383 КАС України.
З огляду на вищенаведене, у разі невиконання судового рішення, позивач має право вимагати вжиття спеціальних заходів впливу на боржника, передбачених законодавством про виконавче провадження, за КАС України. Невиконання судового рішення не може бути самостійним предметом окремого судового провадження.
Частиною 1 та 2 ст. 383 КАС України передбачено, що особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень-відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.
Приписами ч. 4 ст. 383 КАС України встановлено, що заяву, зазначену у частині першій цієї статті, може бути подано протягом десяти днів з дня, коли позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів, але не пізніше дня завершення строку пред`явлення до виконання виконавчого листа, виданого за відповідним рішенням суду.
Частиною 6 ст. 383 КАС України визначено, що за відсутності обставин протиправності відповідних рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень - відповідача та порушення ним прав, свобод, інтересів особи-позивача, суд залишає заяву без задоволення. За наявності підстав для задоволення заяви суд постановляє ухвалу в порядку, передбаченому статтею 249 цього Кодексу.
Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 24.10.2023 року у справі № 260/7228/23 адміністративний позов задоволено частково: 
визнано протиправною відмову Виноградівської міської ради Закарпатської області, оформлену листом від 17.08.2023 року №Л-84/02-26, у наданні інформації по зверненню ОСОБА_1 від 03.08.2023 року за №ЛА-15960669; 
зобов`язано Виноградівську міську раду Закарпатської області повторно розглянути звернення ОСОБА_1 від 03.08.2023 року за №ЛА-15960669 в порядку, визначеному чинним законодавством України, з урахуванням висновків суду у даній адміністративній справі; 
стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Виноградівської міської ради Закарпатської області понесені витрати з оплати судового збору в сумі 1073,60 грн. 
На підтвердження виконання рішення суду від 24.10.2023 року по справі №260/7228/23 в частині відшкодування ОСОБА_1 суми сплаченого судового збору за подання позовної заяви, відповідачем було надано копію платіжної інструкції №115 від 16.02.2024 року.
Стосовно ж виконання судового рішення в частині зобов`язання Виноградівської міської ради Закарпатської області повторно розглянути звернення ОСОБА_1 від 03.08.2023 року за №ЛА-15960669 в порядку, визначеному чинним законодавством України, з урахуванням висновків суду у даній адміністративній справі, то колегія суддів зазначає наступне.
Зі змісту долученого до матеріалів справи листа Виноградівської міської ради від 15.02.2024 року за №02.1-15/742 убачається, що з метою виконання судового рішення від 24.10.2023 року по справі №260/7228/23 міська рада повторно розглянула звернення ОСОБА_1 №ЛА-15960669 від 03.08.2023 року та з дотриманням вимог закону «Про захист персональних даних», надає заявнику копію всіх матеріалів, на підставі яких було виготовлено висновок органу опіки та піклування про визначення місця проживання ОСОБА_2 , виготовлений 04.10.2022 року №02-22/2632. 
Як наслідок відповідач забезпечив виконання резолютивної частини рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 24.10.2023 року по справі №260/7228/23  щодо повторно розгляду звернення ОСОБА_1 від 03.08.2023 року за №ЛА-15960669, про результати чого позивача повідомлено шляхом надіслання обумовленого вище листа та документів на його електронну адресу.
З доводів апеляційної скарги позивача та поданої ним заяви до суду в порядку ст. 383 КАС убачається, що скаржник вказує на обставини з приводу недотримання відповідачем положень законодавства щодо порядку його повідомлення про результати повторного розгляду його звернення від 03.08.2023 року за №ЛА-15960669, а зокрема вказує що йому мало бути надіслано оригінал листа, або його засвідчена копія, позаяк надісланий лист на його електронну пошту від 15.02.2024 року за №02.1-15/742 є таким, що не містить накладення підпису ЕЦП.
Надаючи оцінку вказаним доводам колегія суддів зазначає, що резолютивна частина оскаржуваного рішення не містить положень зобов`язального характеру щодо визначеного та установленого судом порядку повідомлення позивача про результати повторного розгляду відповідачем звернення від 03.08.2023 року за №ЛА-15960669.
Як наслідок фактично між сторонами виник новий спір стосовно не дотримання відповідачем порядку повідомлення заявника про результати розгляду його звернення, який в свою чергу підлягає розгляду в порядку позовного провадження, а не ст.383 КАС України.
Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.
Відповідно до статті 8 Конституції України, статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України та частини першої статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, та застосовує цей принцип з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Гарсія Руїз проти Іспанії» (рішення від 21 січня 1999 року), зокрема, зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Європейської конвенції з прав людини і зобов`язує суди викладати підстави для своїх рішень, це не можна розуміти як вимогу давати докладну відповідь на кожний аргумент.
Тому за наведених вище підстав, якими обґрунтовано судове рішення, суд не убачає необхідності давати докладну відповідь на інші аргументи, зазначені сторонами, оскільки вони не є визначальними для прийняття рішення у цій справі.
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається.
Керуючись ст. 308, ст. 311, ст. 315, ст. 316, ст. 321, ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,  
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Закарпатського окружного адміністративного суду від 23 січня 2026 року у справі № 260/7228/23 залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення. Порядок, строки та підстави подання касаційної скарги на рішення суду апеляційної інстанції визначено ст.ст. 328-331 КАС України. 

Головуючий суддя	 	С. М. Шевчук 	
судді	 	Р. В. Кухтей 	
 	 	С. П. Нос