ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 березня 2026 року	справа № 380/25515/25	
Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Гулкевич І.З., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін та проведення судового засідання, за наявними матеріалами (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом громадської організації “Громадська рада “Закон та порядок” до державного підприємства “Міжнародний аеропорт “Львів” імені Данила Галицького, Міністерства розвитку громад та територій України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача Міністерство юстиції України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів ОСОБА_1 про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити дії, - 
встановив:

Громадська організація “Громадська рада “Закон та порядок” звернулася з позовом, в якому просить:
визнати протиправною бездіяльність державного підприємства “Міжнародний аеропорт “Львів” імені Данила Галицького” та Міністерства розвитку громад, територій та інфраструктури України, яка полягає у не проведенні обов`язкової перевірки ОСОБА_1 відповідно до вимог Закону України “Про очищення влади”;
зобов`язати державне підприємство “Міжнародний аеропорт “Львів” імені Данила Галицького ініціювати, організувати та провести повну перевірку ОСОБА_1 у порядку, строки та спосіб, визначені Законом України “Про очищення влади”, з урахуванням усіх обставин її трудової діяльності у період 2010– 2014 років, у тому числі за межами України;
зобов`язати державне підприємство “Міжнародний аеропорт “Львів” імені Данила Галицького направити до Міністерства юстиції України всі матеріали перевірки та відповідний висновок для внесення інформації до Єдиного державного реєстру осіб, щодо яких застосовано положення Закону України «Про очищення влади”;
зобов`язати Міністерство розвитку громад, територій та інфраструктури України забезпечити контроль за виконанням вимог Закону України “Про очищення влади” у підпорядкованому державному підприємстві та вжити передбачених законом заходів реагування.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що з відкритих офіційних джерел інформації сайтів renews - https://renews.com.ua/kultura/tetiana-romanovska-potrapila-y-skandal-cherez-rosiu-sho vidomo/; РБК Україна - https://www.rbc.ua/rus/news/zv-yazki-rf-sudi-ta-deklaratsiyi-shcho prihovue; 4studio - https://4studio.com.ua/statti/ekonomika/zv-yazky-z-rf-sudy-ta deklaratsiyi-shho-vidomo-pro-kerivnytsyu-lvivskogo-aeroportu/1765878164.html, а також офіційної сторінки Державного підприємства “Міжнародний аеропорт “Львів” ім. Данила Галицького https://www.lwo.aero/uploads/assets/Biohrafichna%20dovidka.pdf та відкритих біографічних даних встановлено, що ОСОБА_1 у 2011 році обіймала керівну посаду виконуючого обов`язки генерального директора Державного підприємства “Міжнародний аеропорт “Львів”, а у лютому 2016 року призначена Генеральним директором цього ж підприємства. ОСОБА_1 , обіймаючи посаду генерального директора Державного підприємства “Міжнародний аеропорт “Львів” ім. Данила Галицького належить до кола посадових осіб, на яких поширюється дія Закону про люстрацію. Більше того, вона фактично виконувала обов`язки керівника цього державного підприємства у 2011 році, тобто у період 2010– 2014 років, який є ключовим для люстраційної перевірки. Сам факт перебування ОСОБА_1 на посаді керівника ДП Державного підприємства “Міжнародний аеропорт “Львів” вимагав ретельної перевірки для встановлення, чи підпадає вона під критерії люстрації, визначені Законом про люстрацію. Відповідач 1 (Державне підприємство “Міжнародний аеропорт “Львів”) як підприємство, що належить до сфери управління органу державної влади, зобов`язаний був у встановленому порядку провести перевірку свого керівника та надати Міністерству юстиції необхідні відомості. Відповідач 2 (Міністерство розвитку громад та територій України) повинен був забезпечити виконання цієї процедури у підпорядкованому підприємстві, однак цього зроблено не було, що стало підставою для звернення до суду.
Ухвалою суду від 19.01.2026 провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін та проведення судового засідання, за наявними матеріалами та відповідачу запропоновано надати суду відзив на позовну заяву у п`ятнадцятиденний строк, з дня отримання цієї ухвали. Залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача Міністерство юстиції України.
03.02.2026 від представника третьої особи - Міністерства юстиції України надійшли пояснення щодо позову. Зазначає, що Закон України “Про очищення влади” визначає вичерпні підстави, порядок і критерії проведення люстрації. Перевірка осіб здійснюється виключно у випадках, передбачених законом, зокрема щодо визначеного кола посад і за наявності критеріїв, встановлених статтею 3 Закону України “Про очищення влади”. При цьому факти, на які посилається позивач (зокрема трудова діяльність ОСОБА_1 у російській федерації у 2013– 2014 роках), не належать до таких критеріїв.
Також наголошує, що після 16.10.2024 закінчився десятирічний строк дії заборон, передбачених законом, тому навіть у разі встановлення відповідності особи люстраційним критеріям це не може бути підставою для звільнення або відмови у призначенні.
Крім того, станом на дату подання цих пояснень відомості стосовно ОСОБА_1 в Єдиному державному реєстрі осіб, щодо яких застосовано положення Закону України “Про очищення влади”, відсутні.
Отже, третя особа вважає вимоги позивача необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.
05.02.2026 представником відповідача 1 подано відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги заперечує повністю. Зазначає, що Закон України “Про очищення влади” не застосовується до посади генерального директора державного підприємства “Міжнародний аеропорт “Львів” імені Данила Галицького, оскільки вона не входить до переліку посад, визначених статтею 2 Закону.
Державне підприємство “Міжнародний аеропорт “Львів” імені Данила Галицького не належить до оборонно-промислового комплексу та не перебуває у сфері управління суб`єкта надання адміністративних послуг, а Міністерство розвитку громад та територій України не є таким суб`єктом.
Також зазначено, що ОСОБА_1 не підпадає під люстраційні критерії, оскільки виконувала обов`язки керівника лише тимчасово і менше одного року у період 2010– 2014 років, що не відповідає вимогам статті 3 Закону України “Про очищення влади”.
Додатково зазначає, що заборона визначена ч.3 ст.1 Закону України “Про очищення влади” має обмеження строку застосування, а саме: десять років з дня набрання чинності цим Законом. Закон України “Про очищення влади” набрав законної сили 16.10.2014, відтак десятирічний строк застосування заборон, передбачених законом, закінчився 16.10.2024, тому заборона визначена ч.3 ст.1 Закону України “Про очищення влади” не може бути застосована до ОСОБА_1 .
У зв`язку з цим представник відповідача вважає вимоги позивача необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.
09.02.2026 представником відповідача 2 подано відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги заперечує повністю. Зазначає, що ОСОБА_1 не була та не є посадовою особою Мінрозвитку, посада директора державного підприємства у штатному розписі Мінрозвитку відсутня, отже позивачем подано позов у цій справі у порушення вимог КАС України без належного підтвердження повноважень на подання такого позову та за відсутності визначених КАС України підстав для звернення громадської організації до суду з таким публічно-правовим спором зважаючи на визначений суб`єктний склад. В силу норм статті 5 Закону №1682-VII забезпечення здійснення громадського контролю за процесом очищення влади (люстрації) покладено на дорадчий громадський орган з питань люстрації при Міністерстві юстиції України, до складу якого входять зокрема представники медіа та громадськості . Позивачем не надано доказів входження членів (представників) ГО “Закон і порядок” до вказаного дорадчого органу, що, на думку Мінрозвитку, додатково свідчить про відсутність права позивача на звернення до суду з таким позовом.
Також вказує, що Закон України “Про очищення влади” не застосовується до посади генерального директора державного підприємства “Міжнародний аеропорт “Львів” імені Данила Галицького, оскільки вона не входить до переліку посад, визначених статтею 2 Закону.
Державне підприємство “Міжнародний аеропорт “Львів” імені Данила Галицького не належить до оборонно-промислового комплексу та не перебуває у сфері управління суб`єкта надання адміністративних послуг, а Міністерство розвитку громад та територій України не є таким суб`єктом.
Представник відповідача також звертає увагу на те, що з біографічної довідки вбачається, що у період з 21 листопада 2013 року по 22 лютого 2014 року ОСОБА_1 не обіймала посаду (посади) перелічені у частині другій статті 3 Закону №1682-VII. ОСОБА_1 до 2016 року не обіймала посаду керівника будь якого державного підприємства. Дія інших частин статті 3 на Генерального директора державного підприємства “Міжнародний аеропорт “Львів” імені Данила Галицького не розповсюджується, адже ОСОБА_1 не була посадовою або службовою особою органу державної влади та органу місцевого самоврядування.
У зв`язку з цим представник відповідача вважає вимоги позивача необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.
Ухвалою суду від 10.02.2026 залучено до участі у справі, третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів ОСОБА_1 .
16.02.2026 третя особа ОСОБА_1 подала пояснення щодо позовних вимог. Зазначила, що до загальних положень статуту Державне підприємство “Міжнародний аеропорт “Львів” імені Данила Галицького є державним унітарним підприємством, яке діє як державне комерційне підприємство та належить до сфери управління Міністерства розвитку громад та територій України. Відтак, генеральний директор державного підприємства “Міжнародний аеропорт “Львів” імені Данила Галицького не є керівником підприємства оборонно-промислового комплексу. 
Щодо органу управління державного підприємства “Міжнародний аеропорт “Львів” імені Данила Галицького зазначає, що Міністерство розвитку громад та територій України не належить до суб`єкта надання адміністративних послуг в розумінні Закону України “Про адміністративні послуги”. Твердження позивача про те, що посада генерального директора державного підприємства “Міжнародний аеропорт “Львів” імені Данила Галицького підпадає під категорію посад, визначених ст.2 (зокрема п.9 ч.1 ст.2) Закону №1682 не відповідає нормам зазначеного закону, а тому даний закон не застосовується до посади генерального директора Аеропорту.
Крім того, заборона, передбачена частиною третьою статті 1 Закону України “Про очищення влади”, застосовується до осіб, які обіймали сукупно не менше одного року посаду (посади) у період з 25 лютого 2010 року по 22 лютого 2014 року. 
Згідно наказів Міністерства інфраструктури України від 24.05.2011 №30-О та від 29.07.2011 №103-О, ОСОБА_1 не обіймала посаду керівника державного підприємства сукупно один рік і більше у період 2010– 2014 років, а відтак не підпадала під дію ч. 3 ст. 1 Закону України “Про очищення влади”. Крім того, встановлена цією нормою заборона має строк дії 10 років і втратила чинність після 16 жовтня 2024 року, заборона, визначена ч.3 ст.1 Закону “Про очищення влади” не може бути застосована.
У зв`язку з цим третя особа вважає вимоги позивача необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.
Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.
Громадській організації “Громадська рада “Закон та порядок” з відкритих офіційних джерел інформації сайтів renews - https://renews.com.ua/kultura/tetiana-romanovska-potrapila-y-skandal-cherez-rosiu-sho vidomo/; РБК Україна - https://www.rbc.ua/rus/news/zv-yazki-rf-sudi-ta-deklaratsiyi-shcho prihovue; ІНФОРМАЦІЯ_1 .html, а також офіційної сторінки Державного підприємства “Міжнародний аеропорт “Львів” ім. Данила Галицького https://www.lwo.aero/uploads/assets/Biohrafichna%20dovidka.pdf та відкритих біографічних даних стало відомо, що ОСОБА_1 у 2011 році обіймала керівну посаду виконуючого обов`язки генерального директора Державного підприємства “Міжнародний аеропорт “Львів”, а у лютому 2016 року призначена Генеральним директором цього ж підприємства. 
На думку позивача, ОСОБА_1 , обіймаючи посаду генерального директора Державного підприємства “Міжнародний аеропорт “Львів” ім. Данила Галицького належить до кола посадових осіб, на яких поширюється дія Закону України “Про очищення влади”.
Позивач просить визнати протиправною бездіяльність відповідачів щодо непроведення перевірки відповідно до Закону України “Про очищення влади” стосовно генерального директора Державного підприємства “Міжнародний аеропорт “Львів” ім. Данила Галицького та зобов`язати провести таку перевірку.
При прийнятті рішення суд виходив з наступного.
Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Закон України “Про очищення влади” від 16 вересня 2014 року №1682-VII (далі - Закон) визначає правові та організаційні засади проведення очищення влади (люстрації) для захисту та утвердження демократичних цінностей, верховенства права та прав людини в Україні.
Згідно з частиною першою статті 1 Закону №1682-VII очищення влади (люстрація) - це встановлена цим Законом або рішенням суду заборона окремим фізичним особам обіймати певні посади (перебувати на службі) (далі - посади) (крім виборних посад) в органах державної влади та органах місцевого самоврядування.
Очищення влади (люстрація) здійснюється з метою недопущення до участі в управлінні державними справами осіб, які своїми рішеннями, діями чи бездіяльністю здійснювали заходи (та/або сприяли їх здійсненню), спрямовані на узурпацію влади Президентом України ОСОБА_2 , підрив основ національної безпеки і оборони України або протиправне порушення прав і свобод людини, і ґрунтується на принципах: верховенства права та законності; відкритості, прозорості та публічності; презумпції невинуватості; індивідуальної відповідальності; гарантування права на захист (частина друга статті 1 Закону №1682-VII).
Частина третя вказаної статті Закону визначає, що протягом десяти років з дня набрання чинності цим Законом посади, щодо яких здійснюється очищення влади (люстрація), не можуть обіймати особи, зазначені у частинах першій, другій, четвертій та восьмій статті 3 цього Закону, а також особи, які не подали у строк, визначений цим Законом, заяви, передбачені частиною першою статті 4 цього Закону.
Статтею 2 Закону №1682-VII встановлено, що заходи з очищення влади (люстрації) здійснюються щодо: 1) Прем`єр-міністра України, Першого віце-прем`єр-міністра України, віце-прем`єр-міністра України, а також міністра, керівників центральних органів виконавчої влади, які не входять до складу Кабінету Міністрів України, Голови Національного банку України, Голови Антимонопольного комітету України, Голови Фонду державного майна України, Голови Державного комітету телебачення і радіомовлення України, їх перших заступників, заступників; 2)Генерального прокурора України, Голови Служби безпеки України, Голови Служби зовнішньої розвідки України, начальника Управління державної охорони України, керівника центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову та/або митну політику, керівника податкової міліції, керівника центрального органу виконавчої влади, який забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері цивільного захисту, їх перших заступників, заступників; 3) військових посадових осіб Збройних Сил України та інших утворених відповідно до законів військових формувань, крім військовослужбовців строкової військової служби та військовослужбовців служби за призовом під час мобілізації; 4) членів Вищої ради юстиції, членів Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, професійних суддів, Голови Державної судової адміністрації України, його першого заступника, заступника; 5) Глави Адміністрації Президента України, Керівника Державного управління справами, Керівника Секретаріату Кабінету Міністрів України, Урядового уповноваженого з питань антикорупційної політики, їх перших заступників, заступників; 6) начальницького складу органів внутрішніх справ, центрального органу виконавчої влади, який реалізує державну політику у сфері виконання кримінальних покарань, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову та/або митну політику, податкової міліції, центрального органу виконавчої влади, який забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері цивільного захисту; 7) посадових та службових осіб органів прокуратури України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Управління державної охорони України, Національного банку України; 8) членів Центральної виборчої комісії, Національної ради України з питань телебачення і радіомовлення, голів та членів національних комісій, що здійснюють державне регулювання природних монополій, державне регулювання у сферах зв`язку та інформатизації, ринків цінних паперів і фінансових послуг; 9) керівників державних, у тому числі казенних, підприємств оборонно-промислового комплексу, а також державних підприємств, що належать до сфери управління суб`єкта надання адміністративних послуг; 10) інших посадових і службових осіб (крім виборних посад) органів державної влади, органів місцевого самоврядування; 11) осіб, які претендують на зайняття посад, зазначених у пунктах 1-10 цієї частини.
Згідно із пунктом 9 частини 1 статті 3 Закону №1682-VII, заборона, передбачена частиною 3 статті 1 цього Закону, застосовується до осіб, які обіймали сукупно не менше одного року посаду (посади) у період з 25 лютого 2010 року по 22 лютого 2014 року. 
Згідно з пунктом 8 частини другої статті 3 Закону №1682-VII заборона, передбачена частиною третьою статті 1 цього Закону, застосовується до осіб, які у період з 21 листопада 2013 року по 22 лютого 2014 року обіймали посаду (посади) керівника державного підприємства, що належить до сфери управління суб`єкта надання адміністративних послуг, яке відповідно до законодавства вчиняє дії, необхідні для надання адміністративних послуг.
Згідно положень статуту Державне підприємство “Міжнародний аеропорт “Львів” імені Данила Галицького є державним унітарним підприємством, яке діє як державне комерційне підприємство та належить до сфери управління Міністерства розвитку громад та територій України.
Відтак, посада генерального директора Державне підприємство “Міжнародний аеропорт “Львів” імені Данила Галицького не належить до посад, визначених пунктом 9 частини першої статті 2 Закону №1682-VII.
Відповідно до Закону України “Про адміністративні послуги” (у редакції станом на 28.06.2015) дія цього Закону не поширюється на відносини щодо: 1) здійснення державного нагляду (контролю); 2) метрологічного контролю і нагляду; 3) акредитації органів з оцінки відповідності; 4) дізнання, досудового слідства; 5) оперативно-розшукової діяльності; 6) судочинства, виконавчого провадження; 7) нотаріальних дій; 8) виконання покарань; 9) доступу до публічної інформації; 10) застосування законодавства про захист економічної конкуренції; 11) провадження діяльності, пов`язаної з державною таємницею; 12) набуття прав на конкурсних засадах; 13) набуття прав стосовно об`єктів, обмежених у цивільному обігу (частина друга статті 2 Закону).
Відповідно до Положення про Міністерства, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 червня 2015 р. №460 (у редакції станом на 30.06.2015) Міністерство інфраструктури України (Мінінфраструктури) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України, є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сферах автомобільного, залізничного, морського та річкового транспорту, надання послуг поштового зв`язку, а також забезпечує формування та реалізацію державної політики у сфері авіаційного транспорту та використання повітряного простору України, дорожнього господарства, навігаційно-гідрографічного забезпечення судноплавства, торговельного мореплавства, з питань безпеки на автомобільному транспорті загального користування, міському електричному, залізничному, морському та річковому транспорті, а також державного нагляду (контролю) за безпекою на автомобільному транспорті загального користування, міському електричному, залізничному, морському та річковому транспорті (крім сфери безпеки мореплавства суден флоту рибного господарства). 
Пунктом 3 Положення встановлено основні завдання Міністерства, що полягають у забезпеченні формування та реалізації державної політики у сферах автомобільного, залізничного, морського та річкового транспорту, надання послуг поштового зв`язку; забезпеченні формування та реалізації державної політики: у сфері авіаційного транспорту та використання повітряного простору України; у сфері дорожнього господарства; у сфері навігаційно-гідрографічного забезпечення судноплавства, торговельного мореплавства; з питань безпеки на автомобільному транспорті загального користування, міському електричному, залізничному, морському та річковому транспорті; з питань державного нагляду (контролю) за безпекою на автомобільному транспорті загального користування, міському електричному, залізничному, морському та річковому транспорті (крім сфери безпеки мореплавства суден флоту рибного господарства); з питань розвитку транспортної інфраструктури; участь у межах повноважень, передбачених законом, у формуванні та забезпеченні реалізації державної тарифної політики. 
Згідно з частиною четвертою статті 5 Закону №1682-VII організація проведення перевірки осіб (крім професійних суддів та осіб, зазначених в абзаці третьому цієї частини) покладається на керівника відповідного органу, до повноважень якого належить звільнення з посади особи, стосовно якої здійснюється перевірка.
Судом встановлено, що Міністерство не було наділено повноваженнями на надання адміністративних послуг відповідно до Закону України “Про адміністративні послуги”.
Державне підприємство “Міжнародний аеропорт “Львів” імені Данила Галицького у розумінні Закону №1682-VII не було державним підприємством, що належать до сфери управління суб`єкта надання адміністративних послуг, а тому керівник державного підприємства не є публічною особою, його посада не відноситься до посад державної служби і не належить до сфери управління суб`єкта надання адміністративних послуг і не підпадає під дію Закону України “Про очищення влади”.
Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Оцінивши кожен доказ, який є у справі щодо його належності, допустимості, достовірності та їх достатності і взаємного зв`язку у сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню.
Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі “Серявін та інші проти України” від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі “Руїс Торіха проти Іспанії” від 9 грудня 1994 року, серія A, №303-A, п.29).
Відповідно до приписів статті 139 КАС України підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Керуючись ст. ст. 2, 8-10, 14, 72-79, 90, 139, 241-246, 250, 262 КАС України, суд -

ухвалив:

У задоволенні позову відмовити повністю.
Рішення може бути оскаржене, згідно зі ст. 295 КАС України, протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення набирає законної сили, згідно зі ст. 255 КАС України, після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя	Гулкевич Ірена Зіновіївна