ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"31" березня 2026 р. справа № 640/20561/21
м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі:
Суддя Остап`юк С.В., 
за участю секретаря Будзан Ю.В.,
в режимі відеоконференції, представника позивача Шевчука І.В.,
представника відповідача Машкевича В.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Центрального міжрегіонального управління державної міграційної служби України у м. Києві та Київській області про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі – позивач, заявник, ОСОБА_1 ) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Центрального міжрегіонального управління державної міграційної служби України у м. Києві та Київській області (далі – відповідач, уповноважений орган, міграційна служба, ЦМУ ДМС), про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії.
Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачем протиправно, всупереч вимог Закону України "Про біженців та осіб які потребують додаткового захисту" від 08.07.2011 за №3671-VI (далі – Закон України "Про біженців та осіб які потребують додаткового захисту", Закон №3671-VI), Правил розгляду заяв та оформлення документів, необхідних для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, втрату і позбавлення статусу біженця та додаткового захисту і скасування рішення про визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, затверджених наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.09.2011 за № 649 (далі – Правила №649), допущено бездіяльність щодо прийняття до розгляду заяви ОСОБА_1 від 11.06.2021 про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового статусу, котра надіслана ним поштовим зв`язком на адресу Центрального міжрегіонального управління державної міграційної служби України у м. Києві та Київській області.
Як стверджує позивач, єдиними законними підставами для відмови у прийнятті заяви про визнання статусу біженця або особи яка потребує додаткового статусу у розумінні Закону України "Про біженців та осіб які потребують додаткового захисту" є видання заявником себе за іншу особу, або якщо заявнику раніше було відмовлено у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового статусу, за відсутності умов, передбачених пунктами 1 чи 13 частини 1 статті 1 Закону №3671-VI. За аргументами ОСОБА_1 , останнім дотримано процедуру подання відповідної заяви, а відповідачем протиправно не прийнято її у встановленому законом порядку, не зареєстровано у міграційному органі та не розглянуто відповідно до вимог Закону України "Про біженців та осіб які потребують додаткового захисту". З наведених підстав просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
Ухвалою від 26.07.2021 позовну заяву залишено без руху. У встановлений судом строк позивач усунув недоліки позовної заяви. 
Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 05.08.2021 відкрито провадження у адміністративній справі, розглядати справу ухвалено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні без виклику учасників справи та проведення судового засідання.
Центральне міжрегіональне управління державної міграційної служби України у м. Києві та Київській області подало до Окружного адміністративного суду міста Києва відзив від 11.11.2021 за №8010.9.2-53463/8010.9.2.36-21 на позовну заяву, в якому заперечило проти мотивів та доводів ОСОБА_1 , викладених в адміністративному позові, вказавши на їх безпідставність та необґрунтованість.
Відповідач зазначив, що на адресу ЦМУ ДМС 01.07.2021 надійшов адвокатський запит щодо подачі заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, за результатами розгляду якого листом від 07.07.2021 відповідачем повідомлено представника позивача про необхідність звернення із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту особисто до Управління з питань шукачів захисту та соціальної інтеграції.
В подальшому, ОСОБА_1 05.08.2021 особисто звернувся до ЦМУ ДМС із заявою про признання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, за результатами розгляду якої відповідачем підготовлено висновок "Щодо прийняття рішення про відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту", а також винесено наказ від 27.08.2021 за №224 "Про відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту", з огляду на її очевидну необґрунтованість. Вказана відмова була предметом судового розгляду в адміністративній справі №640/25634/21. Просить відмовити в задоволенні позовних вимог.
На виконання Закону України "Про внесення зміни до пункту 2 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду" щодо забезпечення розгляду адміністративних справ" та відповідно до Порядку передачі судових справ, нерозглянутих Окружним адміністративним судом міста Києва, затвердженого наказом Державної судової адміністрації України від 16.09.2024 №399, судову справу №640/20561/21 передано Івано-Франківському окружному адміністративному суду.
В Івано-Франківському окружному адміністративному суді справа №640/20561/21 зареєстрована 07.03.2025.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.03.2025, справу №640/20561/21 передано головуючому судді Остап`юку С.В.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 11.03.2025 прийнято до провадження адміністративну справу №640/20561/21 за позовом ОСОБА_1 до Центрального міжрегіонального управління державної міграційної служби України у м. Києві та Київській області про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії. Розгляд справи суд ухвалив розпочати з початку та здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні відповідно до статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України без повідомлення (виклику) сторін.
Представник позивача 14.04.2025 направила суду клопотання про розгляд даної адміністративної справи за правилами загального позовного провадження та клопотання про розгляд справи у судовому засідання з викликом сторін.
Івано-Франківський окружний адміністративний суд ухвалою від 22.05.2025 клопотання представника позивача про розгляд даної адміністративної справи за правилами загального позовного провадження, залишив без задоволення. Клопотання представника позивача про розгляд даної адміністративної справи з викликом сторін, задовольнив. Ухвалив розгляд адміністративної справи за позовом ОСОБА_1 до Центрального міжрегіонального управління державної міграційної служби України у м. Києві та Київській області про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 
Представник позивача Волошина Наталія Леонідівна направила до суду клопотання про надання їй можливості взяти участь в судових засіданнях в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 15.07.2025 надано представнику позивача Волошиній Наталії Леонідівні можливість брати участь у судових засіданнях з розгляду даної адміністративної справи в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за посиланням на офіційному веб-порталі судової влади України vkz.court.gov.ua.
Представник позивача Бабенко Яна Вікторівна направила до суду клопотання про надання їй можливості взяти участь в судових засіданнях в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.
Івано-Франківський окружний адміністративний суд ухвалою від 23.09.2025 надав представнику позивача Бабенко Яні Вікторівні можливість брати участь у судових засіданнях з розгляду даної адміністративної справи в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за посиланням на офіційному веб-порталі судової влади України vkz.court.gov.ua.
Представником 30.09.2025 Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області подано (надіслано) до Івано-Франківського окружного адміністративного суду заяву про закриття провадження у справі, яка мотивована відсутністю предмета позову, оскільки відповідачем виконано вимоги щодо оформлення документів для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, а заяву-анкету позивача про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту взято в оформлення та документовано довідкою №014311 про звернення за захистом в Україні від 28.08.2024 року.
Представник позивача в судовому засіданні 30.09.2025 зазначила, що вказані обставини їй невідомі, а також вищезазначене клопотання сторона позивача не отримувала.
Судом встановлено, що на підтвердження обставин, зазначених у вищевказаному клопотанні як підстави для закриття провадження у справі, представник відповідача не долучив копію довідки №014311 про взяття в оформлення заяви-анкети ОСОБА_1 про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту від 28.08.2024 та копію заяви-анкети позивача про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.
Івано-Франківський окружний адміністративний суд ухвалою від 30.09.2025 витребував у Центрального міжрегіонального управління державної міграційної служби України у м. Києві та Київській області належним чином засвідчені копії довідки №014311 про взяття в оформлення заяви-анкети ОСОБА_1 про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту від 28.08.2024 та копію заяви анкети позивача про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.
Представник Центрального міжрегіонального управління державної міграційної служби України у м. Києві та Київській області направив до суду клопотання про надання йому можливості взяти участь в судових засіданнях в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.
Ухвалою суду від 17.10.2025 надано представнику Центрального міжрегіонального управління державної міграційної служби України у м. Києві та Київській області можливість брати участь у судових засіданнях з розгляду даної адміністративної справи в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за посиланням на офіційному веб-порталі судової влади України vkz.court.gov.ua.
В ході виконання вимог протокольної ухвали суду від 07.11.2025 ЦМУ ДМСУ надано до суду витребувані докази, а саме копію довідки про звернення за захистом в Україні від 05.08.2021 за №012570.
Представник позивача Шевчук Ігор Вікторович надіслав до суду клопотання про надання йому можливості взяти участь в судових засіданнях в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.
Івано-Франківський окружний адміністративний суд ухвалою від 25.03.2026 надав представнику позивача Шевчуку Ігорю Вікторовичу можливість брати участь у судових засіданнях з розгляду даної адміністративної справи в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за посиланням на офіційному веб-порталі судової влади України vkz.court.gov.ua.
В судовому засіданні від 31.03.2026 представник позивача підтримав позовні вимоги, просив задовольнити адміністративний позов у повному обсязі. У свою чергу, відповідач у цьому судовому засіданні заперечив проти задоволення позову.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду матеріали адміністративної справи, вивчивши адміністративний позов, відзив на позовну заяву, дослідивши і оцінивши зібрані по справі докази, в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд встановив наступні обставини.
Бехтольд ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином Швейцарської Конфедерації.
Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 06.05.2021 у справі №761/16311/21 відносно громадянина Швейцарської Конфедерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , застосовано запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту до 03.07.2021. 
Шевченківський районний суд міста Києва ухвалою від 03.07.2021 у справі №761/16311/21 запобіжний захід відносно громадянина Швейцарської Конфедерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у вигляді цілодобового домашнього арешту продовжено на 2 місяці до 29.08.2021.
Позивач 11.06.2021 засобами поштового зв`язку через Національного оператора АТ "Укрпошта" скерував на адресу Центрального міжрегіонального управління державної міграційної служби України у м. Києві та Київській області поштове відправлення №0405349479281 з описом вкладення у цінний лист кількістю 2 предмета, а саме:
1. заява-анкета про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту від 11.06.2021 разом з додатками (Громадянин Швейцарії ОСОБА_1 на 53 аркушах, оголошеною цінністю 10 гривень;
2. супровідний лист до заяви від 11.06.2021 про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту на 7 аркушах (10 гривень).
Згідно трекінгу (відстеження) поштового відправлення на офіційному веб-сайті АТ "Укрпошта", поштове відправлення №0405349479281 вручено адресату 24.06.2021 (Центральному міжрегіональному управлінню державної міграційної служби України у м. Києві та Київській області).
Центральне міжрегіональне управління державної міграційної служби України у м. Києві та Київській області у відповідь на адвокатський запит від 01.07.2021 листом від 07.07.2021 за №8010.7-28722/80.2-21 повідомило представника позивача про те, що заява про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту громадянина Швейцарії ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до ЦМУ ДМС не надходила.
Цим листом рекомендовано громадянину Швейцарії ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернутися із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту особисто до Управління з питань шукачів захисту та соціальної інтеграції.
Вважаючи протиправною бездіяльність Центрального міжрегіонального управління державної міграційної служби України у м. Києві та Київській області щодо відмови в оформленні заяви громадянина Швейцарської Конфедерації ОСОБА_1 від 11.06.2021 про визнання біженцем та особою, яка потребує додаткового захисту позивач звернувся з цим адміністративним позовом до Окружного адміністративного суду міста Києва, з метою захисту своїх порушених прав.

Надаючи оцінку правовідносинам, що склались між сторонами, суд виходить з таких аргументів, мотивів та норм права.
Відповідно до вимог пункту 3 частини 1 статті 244 КАС України, визначаючи яку правову норму слід застосувати до спірних правовідносин, суд зазначає, що при вирішенні даної справи керується нормами Законів та підзаконних нормативно-правових актів в тій редакції, яка чинна на момент виникнення чи дії конкретної події, обставини і врегулювання відповідних відносин.
Згідно із частиною 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Порядок регулювання суспільних відносин у сфері визнання особи біженцем, особою, яка потребує додаткового або тимчасового захисту, втрати та позбавлення цього статусу, встановлення правового статусу біженців та осіб, які потребують додаткового захисту і яким надано тимчасовий захист в Україні, визначено Законом України від 08.07.2011 №3671-VI "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту" (далі – Закон №3671-VI, тут і надалі в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 1 Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту" біженець – це особа, яка не є громадянином України і внаслідок обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань перебуває за межами країни своєї громадянської належності та не може користуватися захистом цієї країни або не бажає користуватися цим захистом внаслідок таких побоювань, або, не маючи громадянства (підданства) і перебуваючи за межами країни свого попереднього постійного проживання, не може чи не бажає повернутися до неї внаслідок зазначених побоювань.
Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 1 Закону №3671-VI, додатковий захист це форма захисту, що надається в Україні на індивідуальній основі іноземцям та особам без громадянства, які прибули в Україну або перебувають в Україні і не можуть або не бажають повернутися в країну громадянської належності або країну попереднього постійного проживання внаслідок обставин, які загрожують їх життю, безпеці чи свободі.
Пунктом 13 частини 1 статті 1 Закону №3671-VI встановлено, що особа, яка потребує додаткового захисту – особа, яка не є біженцем відповідно до Конвенції про статус біженців 1951 року і Протоколу щодо статусу біженців 1967 року та цього Закону, але потребує захисту, оскільки така особа змушена була прибути в Україну або залишитися в Україні внаслідок загрози її життю, безпеці чи свободі в країні походження через побоювання застосування щодо неї смертної кари або виконання вироку про смертну кару чи тортур, нелюдського або такого, що принижує гідність, поводження чи покарання або загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини і не може чи не бажає повернутися до такої країни внаслідок зазначених побоювань.
Частиною 5 статті 5 Закону №3671-VI передбачено, що особа, яка на законних підставах тимчасово перебуває в Україні, і під час такого перебування в країні її громадянської належності чи попереднього постійного проживання виникли умови, зазначені в пунктах 1 чи 13 частини першої статті 1 цього Закону, внаслідок яких вона не може повернутися до країни свого походження і має намір бути визнаною біженцем в Україні або особою, яка потребує додаткового захисту, повинна звернутися до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, до закінчення строку перебування на території України.
За змістом частини 1 статті 6 Закону №3671-VI не може бути визнана біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, особа, стосовно якої встановлено, що умови, передбачені пунктами 1 чи 13 частини першої статті 1 цього Закону, відсутні.
Згідно з Конвенцією про статус біженців 1951 року і Протоколом щодо статусу біженців 1967 року поняття "біженець" включає в себе чотири основні підстави, за наявності яких особі може бути надано статус біженця. Такими підставами є:
1) знаходження особи за межами країни своєї національної належності або, якщо особа не має визначеного громадянства, за межами країни свого колишнього місця проживання;
2) наявність обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань;
3) побоювання стати жертвою переслідування повинно бути пов`язане з ознаками, які вказані в Конвенції про статус біженців, а саме: а) расової належності; б) релігії; в) національності (громадянства); г) належності до певної соціальної групи; д) політичних поглядів;
4) неможливістю або небажанням особи користуватися захистом країни походження внаслідок таких побоювань.
Відповідно до частини 12 статті 7 Закону №3671-VI Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту: реєструє заяву про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, та подані документи; ознайомлює заявника або його законного представника під їх власний підпис з порядком прийняття рішення за їх заявами, правами та обов`язками особи, стосовно якої прийнято рішення про оформлення документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту; проводить дактилоскопію особи, яка подала заяву про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту; у разі потреби направляє особу на обстеження для встановлення віку у порядку, встановленому законодавством України; заповнює реєстраційний листок на особу, яка звернулася із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, та членів її сім`ї, які не досягли вісімнадцятирічного віку, або на дитину, розлучену із сім`єю, від імені якої заяву про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, подав її законний представник; заповнює інші необхідні документи; оформлює особову справу; роз`яснює порядок звернення про надання безоплатної правової допомоги відповідно до закону, що регулює надання безоплатної правової допомоги; заносить отримані відомості до централізованої інформаційної системи.
Згідно з частиною 1 статті 8 Закону №3671-VI, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, який прийняв до розгляду заяву іноземця чи особи без громадянства про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, видає заявникові довідку про звернення за захистом в Україні та реєструє заявника. Протягом п`ятнадцяти робочих днів з дня реєстрації заяви центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, проводить співбесіду із заявником, розглядає відомості, наведені в заяві, та інші документи, вимагає додаткові відомості та приймає рішення про оформлення документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, або про відмову в оформленні документів для вирішення зазначеного питання.
Частиною 4 статті 8 Закону №3671-VI передбачено, що рішення про оформлення або відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, приймається на підставі письмового висновку працівника, який веде справу, і оформлюється наказом уповноваженої посадової особи центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту.
Відповідно до частини 6 статті 8 Закону №3671-VI рішення про відмову в оформленні документів для вирішення питань щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, приймаються за заявами, які є очевидно необґрунтованими, тобто якщо у заявника відсутні умови, зазначені пунктами 1 чи 13 частини першої статті 1 цього Закону, а також якщо заяви носять характер зловживання: якщо заявник з метою визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, видає себе за іншу особу, а так само за заявами, поданими особами, яким було відмовлено у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, у зв`язку з відсутністю підстав, передбачених для визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, встановлених пунктами 1 чи 13 частини першої статті 1 цього Закону, якщо зазначені умови не змінилися.
Інших підстав відмови у прийняття документів від особи іноземця чинне законодавство України не містить.
Частиною 6 статті 9 Закону №3671-VI передбачено, що Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, спільно з органами Служби безпеки України проводить перевірку обставин, за наявності яких заявника не може бути визнано біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, відповідно до абзаців другого - четвертого частини першої статті 6 цього Закону.
У разі виникнення сумнівів щодо достовірності інформації, поданої заявником, необхідності у встановленні справжності і дійсності поданих ним документів центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, має право звертатися з відповідними запитами до органів Служби безпеки України, інших органів державної влади, органів місцевого самоврядування та об`єднань громадян, які можуть сприяти встановленню справжніх фактів стосовно особи, заява якої розглядається. Такі звернення розглядаються у строк, визначений законодавством України (частина 8 статті 9 Закону №3671-VI).
Згідно з частиною 3 статті 10 Закону №3671-VI у разі виникнення сумнівів щодо достовірності інформації, необхідності у встановленні справжності і дійсності документів центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, має право звертатися з відповідними запитами до Міністерства закордонних справ України, Служби безпеки України, інших органів державної влади, органів місцевого самоврядування та об`єднань громадян, які можуть сприяти встановленню справжніх фактів стосовно особи, особова справа якої розглядається.
З метою забезпечення конфіденційності інформації про заявників та захисту членів їхніх сімей, які можуть залишатися в країні їх походження, органи державної влади під час проведення зазначених заходів повинні уникати надсилання запитів з персональними даними заявників до спеціальних правоохоронних органів (служб) країни походження заявників.
За результатами всебічного вивчення і оцінки всіх документів та матеріалів, що можуть бути доказом наявності умов для визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, приймає рішення про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, чи про відмову у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту (частина 5 статті 10 Закону №3671-VI).
Відповідно до частини 1 статті 12 Закону №3671-VI рішення про відмову в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, про відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, протягом п`яти робочих днів з дня отримання повідомлення про відмову можуть бути оскаржені в установленому законом порядку до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, а також до суду у строки, встановлені цим Законом.
Процедуру розгляду в Україні заяв та оформлення документів, необхідних для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, втрату, позбавлення статусу біженця та додаткового захисту і скасування рішення про визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту визначають Правила розгляду заяв та оформлення документів, необхідних для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, втрату і позбавлення статусу біженця та додаткового захисту і скасування рішення про визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, затверджені наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.09.2011 №649, зареєстровані в Міністерстві юстиції України 05.10.2011 за №1146/19884 (далі - Правила №649, тут і надалі у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Відповідно до пункту 2.1 Правил №649 уповноважена посадова особа органу міграційної служби, до якого особисто звернулась особа, яка має намір бути визнаною біженцем в Україні або особою, яка потребує додаткового захисту, або її законний представник у випадках, передбачених Законом:
а) встановлює особу заявника;
б) реєструє заявника в журналі реєстрації осіб, які бажають подати заяву про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту (додаток 1) (далі - журнал реєстрації осіб);
в) інформує заявника мовою, яку він/вона розуміє, про умови, за яких в Україні особа може бути визнана біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, про її права та обов`язки, а також про наслідки невиконання обов`язків;
г) забезпечує надання заявнику послуг перекладача, у тому числі через систему відеоконференцзв`язку;
ґ) перевіряє дотримання заявником передбаченого статтею 5 Закону порядку звернення із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту;
д) з`ясовує місце тимчасового перебування (проживання) заявника (фактичну адресу проживання в Україні);
е) протягом одного робочого дня здійснює перевірку наявності підстав, за яких заявнику може бути відмовлено в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. Перевірка здійснюється в тому числі з урахуванням оновленої інформації по країні походження заявника на момент подачі заяви;
є) проводить дактилоскопію заявника;
ж) заносить отримані відомості до централізованої інформаційної системи;
з) роз`яснює порядок звернення за безоплатною правовою допомогою мовою, яку розуміє заявник.
Відповідно до пункту 2.2 Правил №649 рішення щодо прийняття заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, приймається територіальним органом ДМС протягом робочого дня, в який до нього звернулась відповідна особа.
Пунктом 2.4 Правил №649 передбачено, що у разі наявності передбачених Законом підстав територіальний орган ДМС ухвалює рішення про відмову в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, яке оформлюється наказом (додаток 2). Після ухвалення рішення про відмову в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, уповноважена посадова особа територіального органу ДМС: видає особі письмове повідомлення про відмову в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, із зазначенням підстав для відмови у прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту (додаток 3); під підпис ознайомлює заявника з порядком оскарження рішення про відмову в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту; вносить відповідні відомості до журналу реєстрації осіб.
Пунктом 4.1. Правил № 649 визначено, що 4.1. під час попереднього розгляду заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, уповноважена посадова особа територіального органу ДМС (особа, яка веде справу) протягом п`ятнадцяти робочих днів з дня реєстрації заяви:
а) проводить співбесіду із заявником з дотриманням правил, встановлених частинами другою та третьою статті 8 Закону.
У разі залучення перекладача для участі в співбесіді, у тому числі через систему відеоконференцзв`язку, уповноважена посадова особа територіального органу ДМС перед початком співбесіди попереджає перекладача про необхідність дотримання умов конфіденційності, що оформлюється розпискою про нерозголошення відомостей, що містяться в особовій справі заявника (додаток 11).
Результати співбесіди оформлюються відповідним протоколом співбесіди (додаток 12) з особою, яка подала заяву про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, що підписується цією особою або її законним представником, перекладачем, адвокатом, психологом, педагогом (за наявності);
б) розглядає відомості, наведені в заяві про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, та інші документи, вимагає додаткові відомості, що можуть підтверджувати наявність чи відсутність підстав для прийняття рішення про оформлення документів для вирішення питання щодо визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту;
в) готує письмовий висновок щодо прийняття рішення про оформлення документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, або про відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту (додаток 13).
У висновку обов`язково робиться посилання на використану інформацію про країну походження заявника, включаючи сторінки, назви інформаційних звітів, роки та найменування установ чи організацій, що його підготували, посилання на електронну адресу, якщо звіти було опубліковано в Інтернеті, та її співвідношення із змістом заяви та відомостями, отриманими під час співбесіди із заявником або його законним представником. Цей висновок повинен включати посилання на точну, актуальну інформацію з декількох джерел.
Відповідно до пункту 4.3. Правил №649 на підставі письмового висновку уповноваженої посадової особи територіального органу ДМС щодо прийняття рішення про оформлення документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, або про відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, територіальний орган ДМС в межах установленого строку приймає одне з таких рішень:
а) про оформлення документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту;
б) про відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.
Підпунктом "е" пункту 5.1. Правил №649 визначено, що після прийняття рішення про оформлення документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, уповноважена посадова особа територіального органу ДМС (особа, яка веде справу) готує письмовий висновок щодо визнання або відмови у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту (додаток 20).
Системний аналіз вищенаведених норм дає підстави для висновку про наявність в осіб, які не є громадянами України, права на звернення до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту за наявності підстав, визначених пунктами 1 чи 13 частини 1 статті 1 Закону №3671-VI.
Водночас, положеннями Закону №3671-VI визначено такі етапи щодо заяви про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту:
- подання заяви про визнання біженцем або особи, що потребує додаткового або тимчасового захисту, та її прийняття уповноваженим органом (частина 6 статті 5 Закону №3671-VI);
- оформлення документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. Даний етап включає попередній (формальний) розгляд заяви, без розгляду заяви по суті (статті 7, 8 Закону №3671-VI);
- безпосередньо розгляд заяви по суті та прийняття рішення про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, чи про відмову у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту (статті 9, 10 Закону №3671-VI).
Так, суд звертає увагу, що статтею 8 Закону №3671-VI передбачається безпосередня реєстрація заяви-анкети та формування справи, за результатом чого приймається рішення про оформлення або відмову в оформленні документів для вирішення питання.
На даному етапі, з урахуванням частини 6 статті 8 Закону №3671-VI, фактично здійснюється відхилення очевидно необґрунтованих заяв, тобто тих, де відсутні обставини, що вказані в пункті 1 чи 13 статті 1 Закону №3671-VI, а також, якщо особа видає себе за іншу, або якщо раніше особа вже зверталась з такою заявою.
Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 10.09.2021 у справі №120/192/20-а.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина 5 статті 242 КАС України).
Водночас, безпосередній розгляд документів (визначення обставин, за якими здійснюється звернення, розгляд їх на предмет обґрунтованості та прийняття безпосереднього рішення про надання або відмову в наданні статусу) згідно з поданою заявою передбачається вже після вирішення питання щодо вирішення відповідачем питання щодо попереднього (формального) розгляду заяви та прийняття відповідного рішення про прийняття/відмову у прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.
Верховний Суд у постанові від 10.09.2021 у справі № 120/192/20-а зауважив, що зі змісту підпункту "е" пункту 5.1. Правил №649 випливає, що саме на етапі безпосереднього розгляду заяви після прийняття рішення про оформлення документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту проводиться комплексне та системне вивчення документів, наявних в особовій справі заявника, перевірка фактів, повідомлених заявником або його законним представником, відомостей та обставин, про які зазначено у заяві про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, і які не підтверджуються документами або іншими фактичними даними, можуть бути враховані під час підготовки висновку за умови, що твердження заявника стосовно обставин, зазначених у заяві, є послідовними і правдоподібними, надана ним інформація не суперечить загальновідомим відомостям, що мають відношення до справи заявника та встановлена загальна правдоподібність заяви тощо.
Додатково Верховний Суд звернув увагу, що згідно абзацу 4 підпункту "е" пункту 5.1. Правил № 649 оцінка заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, здійснюється на індивідуальній основі і включає в себе вивчення наявних відомостей про всі відповідні факти, що стосуються країни походження на момент прийняття рішення щодо заяви, в тому числі закони і інші нормативно-правові акти країни походження заявника і порядок їх застосування; відповідні твердження і документи, представлені заявником, у тому числі інформацію про те, що заявник був або може стати об`єктом переслідування чи об`єктом завдання серйозної шкоди; особисті дані і обставини заявника, включаючи інформацію про те, що заявник був чи може стати об`єктом переслідування чи йому може бути завдано серйозної шкоди.
Таким чином, Законом №3671-VI визначено послідовну процедуру розгляду заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового чи тимчасового захисту, яка складається з кількох етапів.
Першим етапом є подання заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового чи тимчасового захисту, та її прийняття уповноваженим органом (частина 6 статті 5 Закону №3671-VI).
Суд звертає увагу, що відповідно до статті 8 Закону №3671-VI після подання заяви уповноважений орган здійснює її реєстрацію, формує особову справу заявника та за результатами попереднього розгляду приймає рішення про оформлення документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, або про відмову в оформленні таких документів.
Матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 11.06.2021 направив на адресу Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у м. Києві та Київській області заяву-анкету про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, разом із супровідними документами поштовим відправленням №0405349479281 через АТ "Укрпошта" з описом вкладення до цінного листа. Відповідно до даних відстеження поштового відправлення на офіційному веб-сайті АТ "Укрпошта", вказане відправлення було вручено адресату 24.06.2021.
Отже, факт отримання відповідачем заяви та доданих до неї документів підтверджується матеріалами справи та не спростований ЦМУ ДМС.
Разом з тим, аналіз положень Закону України №3671-VI та Правил №649 свідчить, що після отримання заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, на уповноважений орган покладається обов`язок здійснити її реєстрацію, провести перевірку наявності підстав для відмови у прийнятті заяви, а також прийняти відповідне рішення у встановленому законом порядку.
При цьому чинне законодавство України не містить положень, які б передбачали виключно особистий спосіб подання такої заяви як підставу для відмови у її прийнятті чи розгляді. Так само законодавством не встановлено заборони щодо направлення заяви засобами поштового зв`язку.
Натомість відповідач, отримавши зазначене поштове відправлення із заявою та доданими документами, всупереч вимогам Закону України №3671-VI та Правил №649 не здійснив передбачених законом дій щодо її реєстрації та розгляду, а також не прийняв жодного процесуального рішення за результатами її розгляду у встановленому порядку.
Конституційний Суд України, розвиваючи практику застосування статті 8 Основного Закону України, вказав, що верховенство права слід розуміти, зокрема, як механізм забезпечення контролю над використанням влади державою та захисту людини від свавільних дій держави. Верховенство права як нормативний ідеал, до якого має прагнути кожна система права, і як універсальний та інтегральний принцип права необхідно розглядати, зокрема, у контексті таких основоположних його складових: принцип законності, принцип юридичної визначеності, принцип справедливого суду. Верховенство права означає, що органи державної влади обмежені у своїх діях заздалегідь регламентованими та оголошеними правилами, які дають можливість передбачити заходи, що будуть застосовані в конкретних правовідносинах, і, відповідно, суб`єкт правозастосування може передбачати й планувати свої дії та розраховувати на очікуваний результат (абзаци третій, четвертий, шостий пункту 4 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 20 червня 2019 року № 6-р/2019).
Юридичну визначеність необхідно розуміти через такі її складові: чіткість, зрозумілість, однозначність норм права; право особи у своїх діях розраховувати на розумну та передбачувану стабільність існуючого законодавства та можливість передбачати наслідки застосування норм права (законні очікування). Таким чином, юридична визначеність передбачає, що законодавець повинен прагнути до чіткості та зрозумілості у викладенні норм права. Кожна особа відповідно до конкретних обставин має орієнтуватися в тому, яка саме норма права застосовується у певному випадку, та мати чітке розуміння щодо настання конкретних правових наслідків у відповідних правовідносинах з огляду на розумну та передбачувану стабільність норм права (абзаци четвертий - шостий підпункту 4.1 пункту 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 20 червня 2019 року № 6-р/2019).
Конституційний Суд України виходить із того, що принцип правової визначеності не виключає визнання за органом державної влади певних дискреційних повноважень у прийнятті рішень, однак у такому випадку має існувати механізм запобігання зловживанню ними. Цей механізм повинен забезпечувати, з одного боку, захист особи від свавільного втручання органів державної влади у її права і свободи, а з другого - наявність можливості у особи передбачати дії цих органів (абзац третій підпункту 2.4 пункту 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 08 червня 2016 року № 1-2/2016).
За усталеною практикою Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) вираз "згідно із законом" насамперед вимагає, щоб оскаржуване втручання мало певну підставу в національному законодавстві; він також стосується якості відповідного законодавства і вимагає, щоб воно було доступне відповідній особі, яка, крім того, повинна передбачати його наслідки для себе, а також це законодавство повинно відповідати принципу верховенства права (Справа "Михайлюк та Петров проти України" (Заява № 11932/02), пункт 25, "Полторацький проти України" № 38812/97, пункт 155).
Верховний Суд в постанові від 18.01.2023 у справі № 580/1300/22 визначив підходи щодо застосування принципу "легітимних очікувань" (legitimate expectations):
"… 75. Також колегія суддів зазначає, що поняття "легітимні очікування", головним чином походять від англійського терміну "legitimate expectations" як розумні, небезпідставні або обґрунтовані очікування. У юридичній практиці зазначений термін також має такі альтернативні назви як правомірні, законні, розумні або виправдані сподівання.
76. Принцип легітимних очікувань широко застосовується у судовій практиці та ґрунтується на низці конституційних положень, які гарантують захист права власності (стаття 41 Конституції України) та передбачуваність (прогнозованість) законодавства, яким визначаються обмежувальні заходи (статті 22, 57, 58, 94 та 152 Конституції України). Реалізація принципу легітимних очікувань полягає у досягненні бажаного результату шляхом вчинення правомірних дій з огляду на заздалегідь передбачені ймовірні наслідки; втілення легітимних очікувань унеможливлюється, зокрема, у випадку, коли особа не може досягнути прогнозованого результату внаслідок зміни правової основи у такі строки, що не є розумними та обґрунтованими.
77. Принцип легітимних очікувань властивий, головним чином, для публічно-правових спорів, що вирішуються адміністративними судами, оскільки у сукупності з принципами правової визначеності та належного урядування створює надійну основу для гарантування реалізації в Україні основної ідеї/мети системи адміністративних судів, а саме, захисти "малої людини" від "великої держави", в особі її багаточисленних суб`єктів владних повноважень, які наділені множинністю повноважень та низкою механізмів владного примусу.
78. Легітимні очікування не можна ототожнювати із сподіваннями, що виникають на підставі особистого сприйняття або помилкової оцінки певних обставин чи правових норм; не можуть виникати легітимні очікування, якщо існує спір щодо правильного тлумачення та застосування національного законодавства; обов`язковою умовою, за наявності якої певне сподівання (вимога) особи набуває ознак легітимного очікування є те, що таке очікування (вимога) має належне правове підґрунтя, тобто наявне достатнє джерело для відповідного очікування (вимоги).
79. Правовим підґрунтям для виникнення в особи легітимного очікування можуть бути: норми права (законодавство), судова практика, акт індивідуальної дії, конкретне судове рішення, що набуло законної сили, або умови договору; відсутність у законі приписів щодо певного права, яке однак, слідує із загальних конституційних принципів або природного права, або відсутність закону, який визначає механізм реалізації такого права, не може свідчити про відсутність правового підґрунтя для виникнення в особи легітимного очікування щодо реалізації такого права…".
В спірному випадку, після направлення до ЦМУ ДМС заяви-анкети від 11.06.2021 про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, ОСОБА_1 мав легітимні очікування щодо 

Таким чином, бездіяльність відповідача щодо неприйняття до розгляду заяви позивача від 11.06.2021 про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, є протиправною.
В частині вимог зобов`язального характеру суд зазначає та керується наступним.
В провадженні Івано-Франківського окружного адміністративного суду перебувала адміністративна справа №640/25634/21 за позовом ОСОБА_1 до Центрального міжрегіонального управління державної міграційної служби у м. Києві та Київській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії 
Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 28.11.2025 у справі №640/25634/21 позов ОСОБА_1 задоволено частково:
- визнано протиправним та скасовано наказ Центрального міжрегіонального управління державної міграційної служби у м. Києві та Київській області від 27.08.2021 №224 про відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту відносно ОСОБА_1 ;
- зобов`язано Державну міграційну службу України в особі територіального підрозділу Центрального міжрегіонального управління державної міграційної служби у м. Києві та Київській області повторно розглянути заяву громадянина Швейцарської Конфедерації ОСОБА_1 про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту у порядку, визначеному Законом України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту" та за формою встановленою Правилами розгляду заяв та оформлення документів, необхідних для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, втрату і позбавлення статусу біженця та додаткового захисту і скасування рішення про визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, затверджених наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.09.2011 №649 та з урахуванням висновків, викладених цьому рішенні суду. 
Центральне міжрегіональне управління державної міграційної служби у м. Києві та Київській області 28.08.2024 видало на ім`я ОСОБА_1 довідку №014311 про звернення за захистом в Україні, термін дії якої неодноразово продовжувався.
Відповідно до пункту 3 частини 1 Закону №3671-IV довідка про звернення за захистом в Україні - документ, що засвідчує законність перебування особи на території України на період, що розпочинається з моменту звернення особи з відповідною заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, і є дійсною для реалізації прав і виконання обов`язків, передбачених цим Законом та іншими законами України, до остаточного визначення статусу такої особи чи залишення нею території України.
Таким чином, видача довідки про звернення за захистом в Україні фактично підтверджує, що уповноваженим органом прийнято заяву особи до розгляду та розпочато відповідну процедуру її розгляду в порядку, передбаченому Законом №3671-VI.
З огляду на викладене, суд доходить висновку, що видача ОСОБА_1 довідки про звернення за захистом в Україні №014311 від 28.08.2024 свідчить про те, що відповідачем фактично реалізовано рішення щодо прийняття заяви позивача до розгляду та оформлення відповідних документів у межах процедури розгляду питання про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.
При цьому, чинним законодавством не передбачено повторної видачі довідки про звернення за захистом в Україні у межах однієї процедури розгляду заяви, незалежно від того, за результатами розгляду якої саме заяви така довідка була видана, оскільки така довідка діє до остаточного вирішення питання щодо надання відповідного статусу або до залишення особою території України.
Відтак, вимога позивача про зобов`язання відповідача повторно прийняти рішення про оформлення документів для вирішення питання щодо визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, фактично зводиться до дублювання вже реалізованої відповідачем процесуальної дії.
Крім того, повторна видача відповідної довідки у межах тієї ж процедури суперечила б принципу правової визначеності, який є складовою принципу верховенства права та передбачає стабільність правовідносин і недопустимість багаторазового прийняття тотожних рішень з одного й того самого питання.
З огляду на викладене суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовної вимоги про зобов`язання відповідача прийняти рішення про оформлення документів для вирішення питання щодо визнання позивача біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення (частини 1, 2 статті 77 КАС України).
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Суд за правилами статті 90 КАС України оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, зважаючи на встановлення у справі не виконання відповідачами власних повноважень в належному і повному обсязі, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають до часткового задоволення.
Інші доводи учасників справи на спірні правовідносини не впливають та висновків суду по суті спору не змінюють.

Розподіляючи між сторонами судові витрати суд зазначає, що відповідно до частини 1 статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Позивачем сплачено судовий збір за подання до суду адміністративного позову немайнового характеру в розмірі 908,00 гривень, підтвердженням чого є наявна в матеріалах справи квитанція від 16.07.2021.
При задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа (частина 1 статті 139 КАС України).
При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (частина 3 статті 139 КАС України).
Враховуючи те, що спірні правовідносини виникли з вини Центрального міжрегіонального управління державної міграційної служби України у м. Києві та Київській області, то з останнього підлягають стягненню за рахунок його бюджетних асигнувань на користь позивача понесені ним судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 454,00 гривень, що пропорційно становить 50 відсотків задоволених позовних вимог від загального розміру сплаченого судового збору.
Сторонами не подано до суду будь-яких доказів про понесення ними інших витрат, пов`язаних з розглядом справи, відтак у суду відсутні підстави для вирішення питання щодо їх розподілу. 

На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, - 

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково. 
Визнати протиправною бездіяльність Центрального міжрегіонального управління державної міграційної служби України у м. Києві та Київській області (індекс 02152, вулиця Березняківська, будинок 4-А, місто Київ, код ЄДРПОУ 42552598) щодо неприйняття до розгляду заяви громадянина Швейцарської Конфедерації ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , паспорт громадянина Швейцарської Конфедерації Х3492596 від 14.02.2012) від 11.06.2021 про визнання біженцем та особою, яка потребує додаткового захисту.
В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Стягнути на користь громадянина Швейцарської Конфедерації ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , паспорт громадянина Швейцарської Конфедерації Х3492596 від 14.02.2012) за рахунок бюджетних асигнувань Центрального міжрегіонального управління державної міграційної служби України у м. Києві та Київській області (індекс 02152, вулиця Березняківська, будинок 4-А, місто Київ, код ЄДРПОУ 42552598) частину сплаченого судового збору в розмірі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) гривні.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку. Відповідно до статтей 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення рішення в повному обсязі.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя   Остап`юк С.В. 

Рішення складене в повному обсязі 06 квітня 2026 року.