Справа № 496/7155/23
Провадження № 2/496/515/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2026 року м. Біляївка

Біляївський районний суд Одеської області у складі: 
головуючого - судді Горяєва І.М.,
за участю секретаря – Сурженко В.С., 
представника позивача – ОСОБА_1 , 
представника відповідача – ОСОБА_2 , відеоконференція,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в місті Біляївка Одеської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В :

17.10.2023 року представник позивача звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на свою користь моральну шкоду у розмірі – 50 000 грн. Свої вимоги мотивує тим, що 13.08.2023 р. приблизно о 12 год. 01 хв. в м. Одеса по вул. Фонтанська дорога, 77а, ОСОБА_4 керуючи транспортним засобом «BMW Х5» державний номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись заднім ходом не переконався в безпеці руху, в наслідком чого сталася ДТП з автомобілем марки «AUDI Q8» державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_3 . За вказаною подією, відносно ОСОБА_4 було складено Протокол про адміністративне правопорушення, серії ААД №533467 та Постановою Біляївського районного суду Одеської області від 14.09.2023 р. по справі № 496/5963/23, провадження №3/496/4305/23 ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення. Події 13.08.2023 р. завдали ОСОБА_3 сильних душевних хвилювань, адже транспортний засіб, який пошкоджено в ДТП, був придбаний нещодавно, а саме 27.07.2023 р. За оцінкою офіційного сервіс-центру відновлення попереднього стану даного транспортного засобу по стану заводського фарбування не можливо, а вартість ремонту шкоджень транспортного засобу становила 92 477 гривень 52 копійки. Був значно порушений нормальний порядок життя позивача, оскільки автомобіль певний час знаходився в ремонті, що ускладнило пересування містом та створило безліч зайвих турбот. Крім того, на місці події ОСОБА_4 достеменно розуміючи свою безумовну провину у скоєнні ДТП, не тільки не визнавав себе винним, а й перекладав провину на ОСОБА_3 - потерпілого від його дій. Перенесені позивачем моральні хвилювання та душевні страждання негативно відобразилися на стані його здоров`я, у зв`язку з чим 15.08.2023 р., через погане самопочуття та сильне нервове напруження, він був вимушений звернутися до сімейного лікаря. Враховуючи завданими діями відповідача позивачу немайнової шкоди, з моральними переживаннями та душевними хвилюваннями, а також те, що відповідач не вчиняє жодних дій направлених на добровільне відшкодування шкоди, у зв`язку з викладеним представник позивача звернувся до суду з вказаним позовом.
Ухвалою суду від 20.02.2024 року було закрито підготовче провадження та призначено до розгляду вказану справу.
Згідно з розпорядженням керівника апарату Біляївського районного суду Одеської області Доня С.С. № 218 від 28.01.2025 року щодо призначення повторного автоматичного розподілу справи № 496/7155/23, ( Рішення Вищої ради правосуддя від 19 грудня 2024 року № 3698/0/15-24 «Про звільнення ОСОБА_5 з посади судді Біляївського суду Одеської області у зв`язку з поданням заяви про відставку»).
Протоколом повторного автоматизованого розподілу судових справ між суддями від 28.01.2025 року вказану справу передано на розгляд судді Біляївського районного суду Одеської області Горяєву І.М.
Ухвалою суду від 29.01.2025 року справу № 496/7155/23 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про відшкодування моральної шкоди – прийнято до провадження та на підставі ч. 12 ст. 33 та ч. 2 ст. 213 ЦПК України, у разі зміни складу суду на стадії розгляду справи по суті, суд повторно розпочинає розгляд справи по суті.
20.11.2025 року ухвалою Біляївського районного суду Одеської області заявупредставника позивача – адвоката Колесникової А.Є. про відвід судді Горяєва І.М. визнано необґрунтованою та ухвалою суду від 24.11.2025 року було відмовлено у задовлені заяви про відвід. 
У судовому засіданні 17.12.2025 року позивач наполягав на задоволенні позовних вимог у повному обсязязі, при цьому зазначив, що він рухаючись по вул. Фонтанська дорога, зупинився оскільки попереду був затор, водій БМВ, рухаючись заднім ходом був не уважним дупустив зіткнення з його автомобілем. Позивач зазначив, що хотів вирішити питання без виклику поліції та щоб вони відразу роз`їхалися, однак ОСОБА_4 звинувати його у вчинені ДТП та змусив свою сестру говорити не правду, внаслідок чого позивач викликав поліцію та розуміючи, що немає відеореєстратора, долучав оточуючих, які бачили вчинення порушення. Проїхати було неможливо, була спека та люди казали, щоб вони роз`їхались. Відповідач почав говорити неправду, поки позивач викликав поліцію, дзвонив в страхову компанію. ОСОБА_4 весь цей час стояв між людьми налаштовував проти позивача, що потягло за собою висловлення з їх боку погроз на адресу позивача особисто та погроз знищити належний йому транспортний засіб, позивач почував себе дуже нервово. Коли приїхали працівники поліції у всіх відібрали пояснення, ОСОБА_6 була очевидцем цієї події, що він не рухався і в нього в`їхав відповідач, ОСОБА_4 та його сестра надали працівникам поліції неправдиві пояснення щодо обставн ДТП, поліція сказала, що протокол буде складений на позивача, тому позивач почав телефонувати своїм знайомим, може хто знає власника готелю біля якого це відбулося, камер не було взагалі, біля готелю лише була камера, він знайшов зв`язок з власником готелю та останній надав відео з камери відеоспостереження. Після чого, поліцейські зрозуміли, що ОСОБА_4 винен у вчиненні ДТП. Внаслідок цих подій позивач звернувся за ремонтом свого трансполртного засобу, так як він купив його за два-три тижні до ДТП, купляв авто ціле у офіційних дилерів, коли він залишив авто у офіційного дилера, вони замовили запчасти, чекав два місяці, потім їх красили, автомобіль залишав там, пересувався на таксі, потім повторно перекрашували бампер, також вказав, що авто не можливо відновити до попереднього заводського фарбування, внаслідок чого постійно був в нього стрес, постійно нервувався, звертався до лікарів, місяць пролікувався, потім повторно звернувся, приймав ліки, станом на зараз також приймає ліки. Далі, замість того щоб особа вибачитись та вирішити проблему, ОСОБА_4 почав далі вводити всіх в оману, позивач ще більше почав нервувати, вирішив звернутися до суду з цивільним позовом з відшкодуванням моральної шкоди, тому що на протязі всього цього часу відчував хвилювання, щоб як мінімум людина несла відповідальність та усвідомила наслідки вчиненого, хоча останній продовжує працювати у поліції.
24.03.2026 року у судовому засіданні представник позивача на позові наполягала та просила його задовольнити, пояснила, що моральна шкода має комплексний характер, події 13.08.2023 р. завдали ОСОБА_3 сильних душевних хвилювань, адже транспортний засіб, який пошкоджено, був придбаний нещодавно, встратив чувство новизни, що спричинило психолочічний та емоційний тиск. Також моральна шкода полягає у невизнання свєї вини відповідачем, який доречі виявився працівником поліції, останій намагався на місці події перекрутит всі факти та виставити позивача винним у вчинені ДТП, позивач сам збирав докази, після дорожньо-транспортної пригоди позивач переживав глибокі моральні переживання, вимушений був звертатися до лікарів ат як наслідок до теперішнього часу отримує душевні переживання внаслідок судових тяжб. Також міститься відповідь на відзив позивача (а.с. 61-62).
Представник відповідача у судових засіданнях заперечував проти позову та просив відмовити у його задоволенні, пояснив, що позивач посилається на рахунок щодо ремонту автомобіля, проте вказане питання не стосується відповідача, це до працівників «сто», а також до страхової компанії з приводу виплати страхового відшкодування, пошкодження автомобілю було не значне є малопомітними та були усуненні в ході ремонту, моральні страждання позивача не були доведені з боку позивача, також вказав, що не має підстав для стягнення судових витрат, при цьому посилався на обставини, викладені у відзиві на позовну заяву (а.с. 56 – 57).
Заслухавши пояснення сторін по справі, вивчивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд дійшов наступного висновку.
Як встановлено у судовому засіданні, 13.08.2023 року приблизно о 12 год. 01 хв. в м.Одеса по вул. Фонтанська дорога, 77а, ОСОБА_4 керуючи транспортним засобом BMW Х5 державний номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись заднім ходом не переконався в безпеці руху в наслідком чого сталася ДТП з автомобілем AUDI Q8 державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_3 .
Згідно постанови Біляївського районного суду Одеської області суду від 14.09.2023 року, по справі № 496/5963/23 ОСОБА_4 визнаний винним у вичненні адімністратвиного правоопрушення, передбаченого ст.124 КупАП (а.с. 22).
Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрали законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Позивач у позовній заяві посилається, що ним були понесенні моральні хвилювання та душевні страждання, на підтвердження надано консультативний висновок від 15.08.2023 року, підтвердження звернення до лікаря невролога (а.с. 31-33).
На підставі ст.ст. 55, 124 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до вимог ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Згідно ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Статтею 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.
Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
Аналіз положень статті 23 ЦК України дозволяє зробити висновок, що за загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди.
Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.
Порядок та правові підстави відшкодування моральної шкоди визначаються статтею 23 Цивільного кодексу України.
На підставі частин 2, 3 статті 23 ЦК України моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У пунктах 49-51 постанови Великої Палати Верховного Суду у постанові від 01 вересня 2020 року у справі N 216/3521/16-ц (провадження N 14-714цс19) зазначено, що: "виходячи з положень статей 16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства."
Відповідно до постанови Верховного Суду у складі Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 квітня 2021 року у справі N 766/21131/18 (провадження N 61-18770св19), аналіз положень статей 11 та 23 ЦК України дозволяє зробити висновок, що за загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди.
З огляду на вищевикладене, для покладення відповідальності на заподіювача моральної шкоди необхідна сукупність таких обов`язкових умов: наявність моральної шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди, причинний зв`язок між протиправною поведінкою заподіювача і шкодою, вина в заподіянні шкоди.
Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди.
Таким чином, відповідальність за шкоду вимагає встановлення складу правопорушення, елементами якого є шкода, протиправна поведінка, причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою. Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.
Як вбачається із матеріалів справи, відповідача ОСОБА_4 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення. 
Факт наявності моральної шкоди потребує доведення у встановленому законом порядку, оскільки така шкода є самостійним видом шкоди, і умовою цивільно-правової відповідальності.
У пунктах 3, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди)», зазначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.
Практикою Європейського суду з прав людини, яка є джерелом національного законодавства, закріплено, що порушення прав людини вже само по собі тягне за собою моральні страждання та виникнення моральної шкоди, а тому факт страждань доказування не потребує, для суду достатньою підставою для присудження компенсації моральної шкоди є сам факт порушення права (справи «Войтенко проти України», «Науменко проти України»), заявнику не може бути пред`явлено вимогу про надання будь-якого підтвердження моральної шкоди, яку він поніс. При наявності встановленого факту порушення прав заявника моральна шкода наявна та констатується судом.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.
Вчиненим відповідачем адміністративним правопорушенням позивачеві завдано моральної шкоди. 
Між тим, розмір відшкодування моральної шкоди у сумі 50 000 грн., на думку суду, достатніми доказами не обґрунтований та виходячи із засад виваженості та справедливості, суд дійшов висновку, що позовну вимогу про стягнення моральної шкоди слід задовольнити частково.
Оскільки відповідач не вчинив жодних заходів щодо її відшкодування, та, виходячи із засад виваженості та справедливості, аналізуючи всі докази в їх сукупності, суд, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин даної справи, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, а також з урахуванням показів безпосередньо самого позивача та його представника у судових засіданнях, а також доводи представника відповідача, суд дійшов висновку, що позовну вимогу про стягнення моральної шкоди слід задовольнити частково в розмірі 25000 грн.
Відповідно до ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
На підставі ч.ч. 1, 7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Щодо стягнення з відповідача правничої допомоги відповідно до клпотання позивача (а.с. 118-119).
Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, серед іншого, належать і витрати на професійну правничу допомогу.
Статтею 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. 5. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Верховний Суд у постановах від 24.01.2019 року у справі № 910/15944/17, від 19.02.2019 року у справі № 917/1071/18 зазначив, що якщо суд під час розгляду клопотання про зменшення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу (заперечень щодо розміру стягнення витрат на професійну правничу допомогу) визначить, що заявлені витрати є неспіввісними зі складністю справи, наданим адвокатом обсягом послуг, витраченим ним часом на надання таких послуг, не відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їх розміру та їх стягнення становить надмірний тягар для іншої сторони, що суперечить принципу розподілу таких витрат, суд має дійти висновку про зменшення заявлених до стягнення з іншої сторони судових витрат на професійну правничу допомогу.
Позивачем було витрачено на правничу допомогу адвоката Бочевар Михайла Павловича, пов`язану із представництвом інтересів позивача - 16 000,00 гривень, на підтвердження чого до суду надано копія договору № 30.08.2023-1 від 30.08.2023 року про надання послуг у сфері права, копія акту наданих послуг №1 від 10.06.2024 року із зазначенням детального опису наданих послуг (наданої правничої допомоги), копії квитанції АТ КБ Приват банк код 9344-9318-9018-2628 від 11.06.2024 року про сплату 16 000,00 гривень та лист ОСОБА_3 від 12.06.2024 року щодо правильності зазначення призначення платежу згідно квитанції від 11.06.2024 року.
Судом враховується, що від відповідача надійшла заява про необгрутованість судових витрат (а.с. 125), які підлягають розподілу між сторонами, також характер справи, її значення для позивача, обсяг виконаних робіт, участь адвоката у справі, кількість судових засідань, враховуючи, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню, суд, з урахуванням основоположних засад справедливості, виваженості та розумності, вважає обґрунтованим та об`єктивним, і таким, що підпадає під критерій розумності, розмір витрат на правову допомогу, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача в сумі 5000,00 грн. 
Також, відповідно до положень ст. 141 ЦПК України з відповідачв на користь позивача належить стягнути витрати на оплату судового збору в розмірі 1073,60 гривні (а.с. 10).
З урахуванням викладеного, суд вважає, що позов законний, обґрунтований, знайшов своє підтвердження у судовому засіданні, права позивача були порушені, тому підлягають судовому захисту з урахуванням висновків суду наведених вище.
Керуючись ст.ст. 9, 10, 12, 13, 259, 263-265, 287, 354, 355 ЦПК України, ст. ст. 1166, 1167, 1187 ЦК України, суд –

У Х В А Л И В:
Позовну заяву ОСОБА_3 – задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_4 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , моральну шкоду у розмірі 25000,00 грн., витрати на правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн., судовий збір у розмірі 1073,60 грн. 
Рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя І.М. Горяєв 

З урахуванням розрахунку ДСА України щодо необхідної кількості суддів для здійснення ефективного правосуддя, яка суттєво перевищує кількість суддів визначену рішенням ВРП від 24 серпня 2023 р. 852/0/15/ - 23, чисельність суддів Біляївського районного суду, з урахуванням рівня навантаження, має складати 47 осіб (штатна кількість – 11 суддів, але фактична кількість суддів в Біляївському районному суду Одеської області, щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ на теперішній час – 6 суддів (без урахування суддів, які на лікарняному, перебувають у відрядженні, знаходяться у відпустці), що створює надмірне навантаження, тому з врахуванням поточного навантаження, яке обумовило збільшення строку складання повного тексту рішення суду, яке було складено 09.04.2026 року.