П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 560/13985/25 
Головуючий у 1-й інстанції: Ковальчук О.К. 
Суддя-доповідач: Біла Л.М. 
23 березня 2026 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Білої Л.М. 
суддів: Гонтарука В. М.  Моніча Б.С. 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Хмельницькій області на ухвалу Хмельницького окружного адміністративного суду від 15 серпня 2025 року у справі за адміністративним позовом Головного управління ДПС в Хмельницькій області до ОСОБА_1 про стягнення коштів у рахунок погашення податкового боргу, 
В С Т А Н О В И В :
ГУ ДПС в Хмельницькій області звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення коштів у рахунок погашення податкового боргу.
Ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду від 15 серпня 2025 року позовну заяву в частині вимог щодо стягнення коштів в розмірі 26022,50 грн повернуто позивачеві.
Не погодившись з вказаною ухвалою, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги, апелянт посилається на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для розгляду справи, невідповідність висновків обставинам справи та порушення норм процесуального права, які призвели до прийняття неправильного судового рішення.
Розгляд справи колегією суддів здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем пропущено строк звернення до суду, визначений абз.3 ч.2 ст.122 КАС України.
Так, частинами першою, третьою статті 3 КАС України встановлено, що порядок здійснення адміністративного судочинства встановлюється Конституцією України, цим Кодексом та міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.
Згідно з частиною першою статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Частиною другою статті 122 КАС України визначено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень встановлюється тримісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня виникнення підстав, що дають суб`єкту владних повноважень право на пред`явлення визначених законом вимог. Цим Кодексом та іншими законами можуть також встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень.
Згідно з підпунктом 20.1.34. пункту 20.1. статті 20 Податкового кодексу України (далі – ПК України) контролюючі органи, визначені підпунктом 41.1.1 пункту 41.1 статті 41 цього Кодексу, мають право звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, що обслуговують такого платника податків, на суму податкового боргу або його частини.
Пунктом 102.1. статті 102 ПК України встановлено, що контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня - у разі проведення перевірки операції відповідно до статей 39 і 39-2 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної пунктом 133.4 статті 133 цього Кодексу, та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов`язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов`язання (в тому числі від нарахованої пені), а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.
Згідно з пунктом 102.4. цієї статті у разі якщо грошове зобов`язання нараховане контролюючим органом до закінчення строку давності, визначеного у пункті 102.1 цієї статті, податковий борг, що виник у зв`язку з відмовою у самостійному погашенні такого грошового зобов`язання, може бути стягнутий протягом наступних 1095 календарних днів з дня виникнення податкового боргу, крім випадків, передбачених абзацом третім пункту 59.1 статті 59 цього Кодексу. Якщо платіж стягується за рішенням суду, строки стягнення встановлюються до повного погашення такого платежу або визначення боргу безнадійним.
Як встановлено судом першої інстанції, підставою для стягнення з відповідача податкового боргу, який є предметом спору у цій справі, є податкові повідомлення-рішення від 25.10.2024 №0901515-2409-2209-UA68020110000071202, №0901516-2409-2209-UA68020110000071202, №0901514-2409-2209-UA68020110000071202, №0901512-2409-2209-UA68020110000071202.
Зважаючи на те, що станом на дату звернення ГУ ДПС у Хмельницькій області до суду з даним позовом не минув строк, встановлений частиною другою статті 122 КАС України, для оскарження відповідачем вищезазначених податкових повідомлень-рішень, в зв`язку з чим грошове зобов`язання в загальній сумі 26022,5 грн не набуло статусу узгодженого, суд першої інстанції дійшов висновку, що в даному випадку не підлягає застосуванню п. 102.1. статті 102 ПК України.
На думку суду першої інстанції до спірних правовідносин застосовуються норми абз.3 ч.2 ст.122 КАС України, якими передбачено тримісячний строк звернення до суду, який виходячи із дати прийняття вказаних вище податкових повідомлень-рішень та дати подання цього позову пропущений.
В свою чергу, колегія суддів звертає увагу, що за змістом частин першої, другої статті 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому, протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.
Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.
В той же час, як слідує з матеріалів справи, у даному випадку, судом першої інстанції проігноровано правила частини 1 статті 123 КАС України, в якій зазначено, що у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху.
Таким чином, судом першої інстанції не було виконано прямого обов`язку регламентованого процесуальним законодавством, а саме не було залишено позовну заяву без руху.
При цьому, повернення позовної заяви без надання відповідного строку на усунення недоліків (подання заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду або зазначення інших підстав для поновлення строку) позбавляє позивача права на доступ до правосуддя та не відповідає вимогам чинного законодавства.
Так, у справі «Bellet v. France», Європейський Суд з прав людини зазначив, що стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданих національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.
У рішенні по справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» від 13 січня 2000 року та в рішенні по справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» від 28 жовтня 1998 року Європейський Суд з прав людини вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступ до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнане порушенням п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Отже, як свідчить позиція Суду у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.
Право на захист у суді своїх прав і свобод є конституційною гарантією, яка забезпечується реальною можливістю усякій заінтересованій особі звернутися до суду у встановленому законом порядку про захист прав, свобод та інтересів та можливістю обирати спосіб захисту, використовуючи при цьому всі дозволені законодавством інструменти та засоби.
З огляду на зазначене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, не дослідивши всіх обставин, дійшов передчасного висновку про повернення позовної заяви.
За правилами частини першої статті 353 КАС України підставою для скасування ухвали судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі.
Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що допущені судом першої інстанції порушення норм процесуального права є такими, що призвели до неправильного вирішення питання та є підставою для скасування ухвали суду та направлення справи для продовження розгляду справи зі стадій вирішення питання про відкриття провадження у справі. 
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 320, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Хмельницькій області задовольнити.
Ухвалу Хмельницького окружного адміністративного суду від 15 серпня 2025 року у справі за адміністративним позовом Головного управління ДПС в Хмельницькій області до ОСОБА_1 про стягнення коштів у рахунок погашення податкового боргу скасувати.
Справу направити до Хмельницького окружного адміністративного суду для продовження розгляду зі стадій вирішення питання про відкриття провадження у справі.
Постанова суду набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. 325 КАС України. 
.

Головуючий	 		Біла Л.М.	
 	 	 	 	
Судді	 	  	Гонтарук В. М.    Моніч Б.С.