Справа № 522/13416/25
Провадження № 2/522/1859/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2026 року Приморський районний суд м. Одеси в складі:
головуючого - судді Абухіна Р.Д.,
за участю секретаря судового засідання Кріцької Д.Є., Гудзюк Ю.Б., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про відшкодування моральної шкоди, завданої неправомірними діями посадових осіб державного органу,
ВСТАНОВИВ:

16.06.2025 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Держави Україна в особі Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про відшкодування моральної шкоди, завданої неправомірними діями посадових осіб державного органу, по якому просить стягнути на його користь у відшкодування моральної шкоди, заподіяної неправомірними рішеннями, діями посадових осіб Пенсійного Фонду України 900000 гривень.
Мотивує вимоги тим, що з досягненням пенсійного віку і зверненням до Управління Пенсійного фонду України в Суворовському районі міста Одеси за соціальним забезпеченням, при обчислені і нарахуванні розміру пенсії не в повному обсязі був зарахований стаж і заробітна плата. Наслідки неправомірних дій він оскаржував до суду.
На теперішній час постанова Суворовського районного суду міста Одеси від 04.09.2015 року у частині нарахування заробітної плати за період неперервної трудової діяльності з 01.1.1988 по 30.04.2009 року на заводі Жовтневої революції в/о Одесгрунтомаш невиконана. З ліквідацією управління Пенсійного фонду України в Суворовському районі м. Одеси, правонаступником є Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області. 
Противоправна поведінка посадових осіб ПФУ, чинилась протягом 14 років 10 місяців (з 24.06.2010 по 19.03.2024) вимагала значних зусиль у пошуках захисту порушеного права і витрат часу, відволікала від життєвих стосунків з оточуючими. Невиконання судових рішень пригнічувало душевний стан, призводило до депресії, позбавило спокійного сну, принижувало гідність. Не здійснення посадовими особами ПФУ належного соціального забезпечення за рішенням суд позбавило можливостей у життєвих потребах. На вчинення дій у відновлені порушеного права виникали негативні емоції, переживання, підвищення артеріального тиску, насідком чого погіршилось самопочуття. Судова тяганина та право бути захищеним позначалось на фізичному виснажені, втомі. 
Ухвалою Приморського районного суду міста Одеси від 18.06.2025 по справі відкрито провадження, встановлений загальний порядок розгляду справи.
03.07.2025 до суду надійшли заперечення відповідача на позов, по яких просить відмовити у задоволені позову. 
17.07.2025 закрито підготовче судове засідання, справа призначена до розгляду.
В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги.
Представник відповідача в судове засідання повторно незявилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином. Неодноразово зверталась до суду з заявами про розгляд справи за ії відсутність.
Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення позивача, судом встановлені наступні обставини. 
Судом встановлено, що Суворовський районний суд м. Одеси постановою від 04.09.2015, яка залишена без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 19.04.2016 року у справі №523/13001/15-а позов ОСОБА_1 до в.о. начальника управління ПФУ в Суворовському районі м. Одеси Шендрика С.О., управління ПФУ в Суворовському районі м. Одеси про визнання неправомірними дій та зобов`язання вчинити дії, задовольнив.
Дію в.о. начальника управління ПФУ в Суворовському районі міста Одеси Шендрик С.О. з наданням відповіді № 301/Б-5 від 05. 08.2015 визнав неправомірною.
Зобов`язав Управління ПФУ в Суворовському районі м. Одеси при обчисленні і нарахуванні пенсії зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу періоди: з 14.08.1970 по 26.12.1971, з 24.10.1972 по 10.06.1973, з 15.06.1973 по 20.08.1974, з 01.12.1973 по 25.06.1979 за записами в трудовій книжці, виданої 20.08.1970, з 28.10.1979 по 20.10.1980 за записом в трудовій книжці, виданої 24.11.1979, а також зарахувати заробітну плату за період непереривної трудової діяльної з 01.01.1988 по 30.04.2009 на заводі ім. Жовтневої революції в/о «Одесгрунтомаш».
На виконання рішення суду, розпорядженням Управління № 825936 від 29.01.2016 ОСОБА_1 здійснено перерахунок пенсії з урахуванням стажу роботи за періоди 14.08.1970 по 26.12.1971, з 24.10.1972 по 10.06.1973, з 15.06.1973 по 20.08.1974, з 01.12.1973 по 25.06.1979.
У 2006 році ОСОБА_1 звернувся з позовом до Київського районного суду м. Одеси з позовом про стягнення заборгованості заробітної плати за період з 10.05.1990 по 2006 роки стверджуючи, що він у 1991 році був поновлений на роботі, і є працівником підприємства якому не виплачують заробітну плату.
Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 17.09.2007, залишеним без змін апеляційним судом Одеської області від 08.04.2008 у позові ОСОБА_1 відмовлено. При цьому зазначено, що трудові відносини з підприємством припинилися 10.05.1990.
Суворовське об`єднане управління Пенсійного фонду України в м. Одесі звернулось до суду з заявою про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами по адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до в.о. начальника управління ПФУ в Суворовському районі міста Одеси Шендрика С.О., управління ПФУ в Суворовському районі м. Одеси про визнання неправомірними дій та зобов`язання вчинити дії.
Обґрунтовуючи подану заяву заявник зазначав, що 04.09.2015 Суворовським районним судом м. Одеси прийнято постанову у справі №523/13001/15-а за позовом ОСОБА_1 до в.о. начальника управління ПФУ в Суворовському районі м. Одеси Шендрика С.О., управління Пенсійного фонду України в Суворовському районі м. Одеси про визнання неправомірними дій та зобов`язати вчинити дії.
Суд зобов`язав управління при обчисленні і нарахуванні пенсії ОСОБА_1 зарахувати до страхового стажу періоди: з 14.08.1970 по 26.12.1971, з 24.10.1972 по 10.06.1973 , з 15.06.1973 по 20.08.1974, з 01.12.1973 по 25.06.1979 за записами в трудовій книжці, виданої 20.08.1970, з 28.10.1979 по 20.10.1980 за записом в трудовій книжці, виданої 24.11.1979, а також зарахувати заробітну плату за період безперервної трудової діяльності з 01.01.1988 по 30.04.2009 на заводі ім. Жовтневої революції в/о «Одесгрунтомаш».
Розпорядженням управління № 825936 від 29.01.2016 ОСОБА_1 здійснено перерахунок пенсії з урахуванням стажу роботи за періоди 14.08.1970 по 26.12.1971, з 24.10.1972 по 10.06.1973, з 15.06.1973 по 20.08.1974, з 01.12.1973 по 25.06.1979, з 28.10.1979 по 20.10.1980.
Згідно індивідуальних відомостей про застраховану особу на ОСОБА_1 , завод ім. Жовтневої революції в/о «Одесгрунтомаш» з 1999 по 2009 роки не сплачував страхові внески за найманого працівника ОСОБА_1 , також до Управління не надавались довідки які б містили відомості про нарахування заробітної плати за період безперервної трудової діяльної з 01.01.1988 по 30.04.2009 на заводі ім. Жовтневої революції в/о «Одесгрунтомаш», пенсію ОСОБА_1 було розраховано з урахуванням заробітної плати за наявними документами в матеріалах пенсійної справи та з урахуванням індивідуальних відомостей про застраховану особу.
26.03.2018 на адресу управління надійшла ухвала Суворовського районного суду м. Одеси від 02.03.2018 (справа №523/2989/18) щодо зобов`язання Суворовського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі, відповідно до статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) після набрання ухвали суду законної сили подати у десятиденний термін до Суворовського районного суду м. Одеси звіт про виконання постанови Суворовського районного суду м. Одеси від 04.09.2015 у справі №523/13001/15-а.
14.06.2018 на адресу управління надійшла ухвала Суворовського районного суду м. Одеси від 25.05.2018 (справа № 523/5522/18) за заявою ОСОБА_1 у порядку частини шостої статті 373 КАС України у справі № 523/13001/15-а за адміністративним позовом ОСОБА_1 до в.о. начальника управління ПФУ в Суворовському районі м. Одеси Шендрика С.О., управління Пенсійного фонду України в Суворовському районі м. Одеси про визнання неправомірними дій та зобов`язання вчинити дії, згідно якої заяву ОСОБА_1 задоволено та встановлено управлінню обов`язок в місячний термін вчинити дії з проведенням перерахунку пенсії з урахуванням заробітної плати відповідно до постанови Суворовського районного суду м. Одеси від 04.09.2015 у справі № 523/13001/15-а.
Одеський апеляційний адміністративний суд постановою від 18.09.2018 апеляційну скаргу управління залишив без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції залишив без змін.
Управління направило запити до Департаменту архівної справи та діловодства з метою отримання відомостей про нарахування заробітної плати за період роботи ОСОБА_1 , з 01.01.1988 по 30.06.2000 та ПрАТ «Одессільмаш» (завод ім. Жовтневої революції в/о «Одесгрунтомаш»).
На адресу управління надійшов лист від 20.11.2018 ПрАТ «ОДЕССІЛЬМАШ» із зазначенням, що 10.05.1990 ОСОБА_1 звільнений та після цього не перебував з підприємством у трудових відносинах та й, відповідно, нарахування заробітної плати у період з 1991 по 2009 роки не проводилось.
У листі ПрАТ «Одессільмаш» зазначено, що викладені обставини підтверджуються рішенням Київського районного суду м. Одеси від 17.09.2007 (справа № 2-730/07) за позовом ОСОБА_1 до ВАТ «Одессільмаш» та листом Департаменту архівної справи та діловодства від 06.11.2018. Отже, зобов`язання управління ПФУ в Суворовському районі м. Одеси про зарахування заробітної плати ОСОБА_1 за період безперервної трудової діяльної з 01.01.1988 по 30.04.2009 на заводі ім. Жовтневої революції в/о «Одесгрунтомаш» є незаконними та такими, що не підлягають задоволенню. Ці обставини стали підставою для звернення до суду.
Суворовський районний суд м. Одеси постановою від 05.07.2019, залишеною без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 18.12.2019, заяву Суворовського об`єднаного управління ПФУ в м. Одесі про перегляд судового рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 04.09.2015 за нововиявленими обставинами у справі № 523/13001/15-а за позовом ОСОБА_1 до в.о. начальника управління ПФУ в Суворовському районі м. Одеси Шендрика С.О., управління ПФУ в Суворовському районі м. Одеси про визнання неправомірними дій та зобов`язання вчинити дії - задовольнив.
Постанову Суворовського районного суду м. Одеси від 04.09.2015 у справі № 523/13001/15-а скасовував у частині зобов`язання управління ПФУ в Суворовському районі м. Одеси зарахувати заробітну плату за період безперервної трудової діяльної з 01.01.1988 по 30.04.2009 на заводі ім. Жовтневої революції в/о «Одесгрунтомаш» та прийняв нове рішення, яким відмовив у задоволені позовних вимог у цій частині. У решті постанову Суворовського районного суду міста Одеси від 04.09.2015 залишив без змін.
Постановою Верховного Суду від 19.03.2024 у справі № 523/13001/15-а касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Постанову Суворовського районного суду м. Одеси від 5 липня 2019 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 18 грудня 2019 року скасовано.
Ухвалено нове рішення. У задоволенні заяви Суворовського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі про перегляд судового рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 04.09.2015 у справі № 523/133001/15-а за нововиявленими обставинами у справі за позовом ОСОБА_1 до в.о. начальника управління Пенсійного фонду України в Суворовському районі міста Одеси Шендрика С.О., управління Пенсійного фонду України в Суворовському районі міста Одеси про визнання неправомірними дій та зобов`язання вчинити дії відмовлено.
Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.
Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування та посадової або службової особи вказаних органів при здійсненні ними своїх повноважень, визначені статтями 1173 та 1174 ЦК України.
Згідно із статтею 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.
Відповідно до частини першої статті 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.
Норми статей 1173, 1174 ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Так, зокрема, цими правовими нормами передбачено, що для застосування відповідальності держави за дії бездіяльності органів державної влади наявність вини не є обов`язковою. Втім, цими нормами не заперечується обов`язковість наявності інших елементів складу цивільного правопорушення, які є обов`язковими для доказування у спорах про відшкодування шкоди.
Необхідною умовою для притягнення держави до відповідальності за дії, бездіяльність органу державної влади у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою. Наявність цих умов в межах розгляду цивільної справи має довести позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі статті 1173 ЦК України. А суд має самостійно встановити наявність чи відсутність складу цивільного правопорушення, який є підставою для стягнення шкоди, оцінивши надані сторонами докази.
Зазначене узгоджується із правовою позицією, висловленою у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.03.2019 у справі № 920/715/17 (провадження № 12-199гс18).
Відповідно до частини першої, пункту 2 частини другої, частини третьої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Відшкодування моральної шкоди за своєю природою є санкцією за порушення прав особи, які були виявлені і доведені.
Обґрунтовуючи наявність підстав для задоволення позову, ОСОБА_1 посилається на неправомірну поведінку ПФУ України, яка чинилась упродовж 14 років 10 місяців (з 24.06.2010 по 19.03.2024), заподіянні моральної шкоди, що полягає у душевних стражданнях через порушення його прав, неможливості реалізувати конституційне право на належний розмір пенсії.
Визначальним у вирішенні цієї категорії спорів є доведення усіх складових відповідальності за делікти, на підставі чого встановлюється факт завдання позивачеві посадовими особами органів державної влади моральної шкоди саме тими діями (бездіяльністю)
Слід і ще довести, що з огляду на певні обставини така протиправність зумовила завдання страждань позивачу, і що між цим протиправним діянням і стражданнями справді є причинно-наслідковий зв`язок. Встановлення протиправності діяння вказує лише на один із елементів складу порушення цивільного права.
Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (частина перша статті 4 ЦПК України).
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частини перша та шоста статті 81 ЦПК України).
Кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень (стаття 56 Конституції України).
Держава бере участь у справі як відповідач через відповідні органи державної влади, зазвичай, орган, діями якого завдано шкоду (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2018 року у справі № 910/23967/16, Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 лютого 2024 року у справі № 661/285/20).
Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (частини перша-друга статті 23 ЦК України).
Моральною шкодою визнаються страждання, завдані людині внаслідок фізичного чи психічного впливу, що зумовив погіршення або позбавлення можливості реалізації звичок і бажань, погіршення відносин з оточенням, інші негативні наслідки морального характеру (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 22 квітня 2019 року у справі № 236/893/17).
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди суд визначає залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (абзац другий частини третьої статті 23 ЦК України).
Приписи статті 23 ЦК України поширюються на будь-які цивільно-правові відносини, в яких тій чи іншій особі завдали моральну шкоду. За змістом частини першої цієї статті можливість стягнути компенсацію моральної шкоди залежить не від того, чи це передбачено у законі або договорі, а від наявності порушення цивільного права (див., наприклад, постанови Великої Палати Верховного Суду від 1 вересня 2020 року у справі № 216/3521/16-ц (пункти 49, 51, 92-94), Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 травня 2023 року у справі № 522/5513/19).
Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала таку шкоду; наявність причинно-наслідкового зв`язку між протиправною поведінкою особи та результатом цієї поведінки - моральною шкодою; вина завдавача такої шкоди. У разі встановлення особи, яка завдала моральну шкоду, відбувається розподіл тягаря доказування: (а) позивач має довести протиправність поведінки відповідача, її наслідки у вигляді наявності шкоди та причинно-наслідковий зв`язок між нею і протиправною поведінкою її завдавача; (б) відповідач доводить відсутність протиправності, шкоди та вини з його боку (див. mutatis mutandis близькі за змістом висновки у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 травня 2022 року у справі № 487/6970/20, Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Верховного Суду від 5 грудня 2022 року у справі № 214/7462/20).
Однак підставою цивільно-правової відповідальності за завдання рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади моральної шкоди є склад делікту, що включає не тільки протиправність відповідного діяння, але і його негативні наслідки (моральну шкоду), причинно-наслідковий зв`язок між ними та вину.
Те, що протиправність діяння відповідача констатував суд в іншій справі, не впливає на обов`язок позивача довести у цій справі наявність шкоди та причинно-наслідковий зв`язок між нею і протиправною поведінкою її завдавача. Протилежні доводи позивача є помилковими (див. mutatismutandis близькі за змістом висновки у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 грудня 2024 року у справі № 686/27686/23, Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 липня 2025 року у справі № 686/14706/24, від 11 лютого 2025 року у справі № 686/12471/24 тощо).
У матеріалах справи немає жодних відомостей, що те протиправне діяння відповідача, яке підтвердив суд, справді зумовило душевні страждання позивача. 
Суду не надані докази в обґрунтування обставин, викладених у позові, зокрема факту невиконання постанов Суворовського районного суду м. Одеси.
Даних про порушення через протиправне діяння відповідача життєвих планів позивача, необхідність докладання додаткових зусиль для організації його життя, нервові розлади, перевтому, психологічний дискомфорт, значне порушення душевної рівноваги тощо немає.
Отже, позивач не довів завдання йому такої шкоди та наявність причинно-наслідкового зв`язку між нею і протиправним діянням відповідача. Лише встановленої у рішенні суду протиправності діяння відповідача, який мав згідно з цим рішенням вчинити на користь позивача дії, недостатньо для стягнення з держави компенсації моральної шкоди. Тому суд вважає, що відсутні підстави для відшкодування такої шкоди.
Оскільки судом ухвалене рішення про відмову у задоволенні позову, враховуючи положення ст. 141 ЦПК України, суд відносить судові витрати по сплаті судового збору на рахунок позивача.
Керуючись ст.ст. 10-13, 76-81,141, 258-259, 264-265, 268 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про відшкодування моральної шкоди, завданої неправомірними діями посадових осіб державного органу відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повний текст рішення суду складено 03.04.2026.

Суддя         Р.Д. Абухін

30.03.26