ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2026 року
м. Хмельницький

Справа № 674/443/24
Провадження № 22-ц/820/224/26

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: П`єнти І.В. (суддя-доповідач), Корніюк А.П., Талалай О.І.,
секретар судового засідання Заворотна А.В.
за участю: представників учасників справи Олійник Т.В., Сусли І.М.

розглянув у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Ситний Двір 2004», Маківської сільської ради, Кам`янець-Подільської районної державної адміністрації Хмельницької області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на стороні відповідачів: Головне управління Держгеокадастру у Хмельницькій області, приватний нотаріус Кам`янець-Подільського районного нотаріального округу Хмельницької області Люзняк Олег Миколайович, про визнання недійсним розпорядження Дунаєвецької РДА, визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно, визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом та припинення права власності на земельну ділянку, скасування державної реєстрації земельної ділянки у Державному земельному кадастрі, скасування державної реєстрації права оренди з одночасним припиненням речових прав, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 28 жовтня 2025 року (суддя Сосна О.М.).
Заслухавши доповідача, пояснення представників учасників справи, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд

в с т а н о в и в:
У березні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до  ОСОБА_2 , ТОВ «Ситний Двір 2004», треті особи, які не заявляють самостійних вимог на стороні відповідачів, Маківська сільська рада, Головне управління Держгеокадастру у Хмельницькій області, про витребування земельної ділянки, скасування реєстрації права власності у державному реєстрі речових прав, скасування реєстрації у Державному земельному кадастрі та скасування права оренди.
В обґрунтування позову зазначав, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 02.06.2009 позивач успадкував право на земельну частку (пай), після смерті батька ОСОБА_3 , яка належала йому на підставі сертифікату на земельну частку (пай), серія ХМ №012164. 
Відповідно до розпорядження Дунаєвецької РДА від 04.02.2010 №87/2010-р ОСОБА_1 надано в натурі (на місцевості) земельну частку (пай) №116, площею 3,67 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Михайлівської сільської ради. 
Також позивачу видано державний акт на право власності на земельну ділянку, серія ЯИ №129430, цільове призначення якої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 3,6705 га, кадастровий номер 6821886200:04:002:0023, яка розташована за межами населеного пункту Михайлівської сільської ради Дунаєвецького району Хмельницької області. 
Згідно з рішенням державного кадастрового реєстратора про відмову у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру від 20.07.2023, державним кадастровим реєстратором відмовлено у внесенні відомостей (змін до них) до ДЗК щодо земельної ділянку позивача з підстав перетину земельної ділянки, яка належить позивачу з земельною ділянкою, кадастровий номер 6821886200:04:002:0029 (повне співпадіння). 
Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно земельна ділянка, площею 3,6704 га, кадастровий номер: 6821886200:04:002:0029, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва належить на праві власності ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину від 29.08.2016 серія НВХ538686 №1060, виданого приватним нотаріусом Кам`янець-Подільського районного нотаріального округу Хмельницької області Люзняком О.М. 
Водночас, розпорядженням Дунаєвецької РДА від 12.01.2015 №26/2015-р ОСОБА_4 надано земельну ділянку № НОМЕР_1 , площею 3,67704 га, на території Михайлівської сільської ради за межами населеного пункту. Крім того, у технічній документації міститься довідка Михайлівської сільської ради, в якій вказано, що наявна вільна земельна ділянка № НОМЕР_1 , площею 3,6704 га, може бути передана для ОСОБА_4 . 
Крім того, між ОСОБА_2 та ТОВ «Ситий Двір 2004» укладено договір оренди земельної ділянки, площею 3,6704 га, кадастровий номер 6821886200:04:002:0029, номер запису про інше речове право: 29355834. 
З урахуванням заяви про зміну предмета позову, позивач просив суд:
-визнати недійсним розпорядження Дунаєвецької районної державної адміністрації Хмельницької області від 12.01.2015 №26/2015-р “Про надання ОСОБА_4 в натурі (на місцевості) земельних часток (паїв) на території Михайлівської сільської ради” щодо надання ОСОБА_4 земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва № НОМЕР_1 площею 3,6704 га на території Михайлівської сільської ради за межами населеного пункту; 
-визнати недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_2 від 23.03.2015, індексний номер: 35298190, видане державним реєстратором реєстраційної служби Дунаєвецького районного управління юстиції Хмельницької області Севастьяновою А.М., номер запису про право власності: 9138677 від 16.03.2015, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 20196728 від 23.03.2015, яким зареєстровано право власності за ОСОБА_4 ; 
-визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане приватним нотаріусом Дунаєвецького районного нотаріального округу Люзняк О.М. від 29.08.2016 серія НВХ 538686 на ім`я ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щодо земельної ділянки, площею 3,6704 га, кадастровий номер 6821886200:04:002:0029, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Михайлівської сільської ради Дунаєвецького району Хмельницької області та припинити право власності на вказану земельну ділянку, яке зареєстроване за ОСОБА_2 , рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 31188894 від 01.09.2016, номер запису про право власності: 16174413 від 29.08.2016, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 603208868218; 
-скасувати державну реєстрацію в Державному земельному кадастрі земельної ділянки, площею 3,6704 га, кадастровий номер 6821886200:04:002:0029, проведену відділом Держземагенства у Дунаєвецькому районі від 10.12.2014;
-скасувати державну реєстрацію права оренди ТОВ "Ситний Двір 2004" на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 3,6704 га, кадастровий номер 6821886200:04:002:0029, яке зареєстроване Державним реєстратором Дунаєвецької районної державної адміністрації Стозуб Олесею Володимирівною на підставі договору оренди землі №М-429 від 28.08.2018 року, який укладено між ТОВ “Ситний Двір 2004” та ОСОБА_2 , рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень з індексним номером: 44514175 від 10.12.2018, з одночасним припиненням речових прав, номер запису про інше речове право 29355834 від 06.12.2018.
Ухвалою Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 16.01.2025 залучено до участі в справі в якості співвідповідача Маківську сільську раду Кам`янець-Подільського району Хмельницької області.
Ухвалою Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 15.04.2025 залучено до участі в справі співвідповідача Кам`янець-Подільську районну державну адміністрацію та третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - приватного нотаріуса Кам`янець-Подільського районного нотаріального округу Хмельницької області Люзняка О.М.
Рішенням Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 28 жовтня 2025 року позов задоволено частково.
Визнано недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_2 від 23.03.2015, індексний номер: 35298190, видане державним реєстратором реєстраційної служби Дунаєвецького районного управління юстиції Хмельницької області Севастьяновою А.М., номер запису про право власності: 9138677 від 16.03.2015, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 20196728 від 23.03.2015, яким зареєстровано право власності за ОСОБА_4 .
Визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане приватним нотаріусом Дунаєвецького районного нотаріального округу Люзняк О.М. від 29.08.2016 серія НВХ 538686 на ім`я ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щодо земельної ділянки, площею 3,6704 га, кадастровий номер: 6821886200:04:002:0029, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Михайлівської сільської ради Дунаєвецького району Хмельницької області та припинено право власності на вказану земельну ділянку, яке зареєстроване за ОСОБА_2 , рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 31188894 від 01.09.2016, номер запису про право власності: 16174413 від 29.08.2016, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 603208868218.
Скасовано державну реєстрацію в Державному земельному кадастрі земельної ділянки, площею 3,6704 га, кадастровий номер: 6821886200:04:002:0029, проведену відділом Держземагенства у Дунаєвецькому районі від 10.12.2014.
В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Додатковим рішенням Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 17 листопада 2025 року стягнуто з Кам`янець-Подільської районної державної адміністрації на користь держави судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2119,60 грн.
Судові витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви у розмірі 2119,60 грн компенсовано за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Стягнуто з Кам`янець-Подільської районної державної адміністрації на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6000 грн.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6000 грн.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. При цьому, посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.
Вказує, що суд першої інстанції, не маючи належного доказу, який би підтвердив накладання ділянок для ведення товарного с/г виробництва, кадастровий номер 6821886200:04:002:0029, на ділянку, кадастровий номер 6821886200:04:002:0023, зробив безпідставний висновок про накладення земельних ділянок, не спростувавши ту обставину, яка підтверджена документально матеріалами справи, яким чином при наявності накладання ділянок, власник ділянки, кадастровий номер: 6821886200:04:002:0023, позивач ОСОБА_1 при наявності повного накладання з ділянкою ОСОБА_2 , на протязі понад 20 років, здавав відповідну ділянку в оренду ТОВ «Подільський бролер» та отримував орендну плату за земельну ділянку і лише перед поданням позову до суду в 2024 році, при закінченні терміну дії чергового договору оренди терміном десять років з ТОВ «Подільський бролер», ОСОБА_1 відмовився продовжити договір оренди. В той же період, земельна ділянка ОСОБА_2 також перебувала в оренді і він також отримував орендну плату, при цьому договір оренди з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладалися з різними орендарями.
Наголошує на тому, що при укладенні договору оренди одними із істотних умов договору оренди є об?єкт договору оренди, його місце розташування та площа, тому при накладанні двох ділянок не було би можливості двом власникам укладати договір оренди на один і той ж об?єкт, ще й з різними орендарями та отримувати орендну плату.
Вважає, що висновки суду про накладення двох ділянок не узгоджуються із вищевикладеними обставинами, які підтверджені належними доказами суду, при цьому у суду не було належних доказів про накладання відповідних ділянок.
Зазначає, що суд першої інстанції не врахував висновки Верховного Суду про те, що у спорах про накладання земельних ділянок належним доказом, який би підтвердив чи спростував накладання ділянок, може бути лише висновок земельно-технічної експертизи, після якого суд вирішує наявність чи відсутність порушення речових прав/чи порушенні речові права, чи перетинається земельна ділянка, яка перебуває у власності позивача з ділянкою, яка перебуває у власності відповідача.
Звертає увагу на те, що у такій категорії справу суд самостійно, без застосування спеціальних знань, не може робити висновок, чи накладаються земельні ділянки. Отже суд, керуючись нормами цивільного процесуального законодавства, для встановлення істини, з метою виконання завдань правосуддя, міг би призначити експертизу, але сторона не заявляла клопотання, тому вважається, що не доведено накладання земельних ділянок, що є підставою для відмови в задоволенні позову.
Вказує, що неналежний спосіб захисту є самостійною підставою для скасування рішення суду першої інстанції. У справі, позивач надав відповідні правовстановлюючі документи на земельну ділянку та представник позивача і позивач підтвердили, що його право власності не зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та в Державному земельному кадастрі. Водночас судом встановлено, що за ОСОБА_5 зареєстроване право власності на земельну ділянку в Державному реєстрі речових прав та в Державному земельному кадастрі.
Враховуючи зазначене, вказує, що якщо право власності на спірне нерухоме майно зареєстровано за іншою особою, то належному способу захисту права відповідає вимога про витребування від цієї особи майна.
За змістом апеляційної скарги, вона не містить доводів щодо незаконності рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , через свого представника ОСОБА_6 , просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Вказує, що спірна земельна ділянка на момент видачі відповідачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 29.08.2016 вже належала ОСОБА_1 . Оскільки позивач не був позбавлений можливості володіння своєю земельною ділянкою, що виключає застосування віндикаційного позову, тому подання негаторного позову є належним та ефективним способом захисту прав позивача. Наявні докази у справі, а саме рішення державного кадастрового реєстратора № РВ-7400110192023 від 20.07.2023, технічна документація та довідка Михайлівської сільської ради від 31.10.2014 є достатніми доказами для підтвердження накладення земельної ділянки № НОМЕР_1 та існування перешкод у реалізації позивачем свого права власності.
Ухвалою Хмельницького апеляційного суду від 30.12.2025 відзив Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області на апеляційну скаргу повернуто без розгляду.
Представник відповідача ОСОБА_2 – адвокат Олійник Т.В. в судовому засіданні підтримала доводи апеляційної скарги, просила їх задовольнити.
В судовому засіданні представник позивача – адвокат Сусла І.М. заперечила проти доводів апеляційної скарги, просила рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про день, місце і час слухання справи повідомлені належним чином.
Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Суд першої інстанції правильно встановив та виходив з того, що згідно з Державним актом на право колективної власності на землю серії ХМ №000337 від 07.12.1995 по КСП «Трудівник» с. Михайлівка, Дунаєвецького району Хмельницької області, земельну ділянку, площею 1481,1 га, передано у колективну власність для ведення товарного сільськогосподарського виробництва відповідно до рішення Михайлівської сільської ради народних депутатів від 16.06.1995 №3 (т. 1 а.с 28-29). 
11.06.1996 Дунаєвецька райдержадміністрація видала ОСОБА_3 сертифікат на земельну частку (пай), серія ХМ №012164, у землі, яка перебуває у колективній власності колективного сільськогосподарського підприємства «Трудівник» с. Михайлівка, Дунаєвецького району, розміром 2,82 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) (т. 1 а.с. 34).
ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3  помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 (т. 1 а.с. 18).
ОСОБА_1 , як спадкоємцю за заповітом, видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 02.06.2009 на право на земельну частку (пай), після смерті ОСОБА_3 (на місцевості) (т. 1 а.с. 19).
Згідно з розпорядженням Дунаєвецької районної державної від 22.06.2009 №563/2009-р, ОСОБА_1 надано дозвіл на розробку проєкту землеустрою щодо організації території земельної частки (паю) на території Михайлівської сільської ради для ведення товарного сільськогосподарського виробництва за межами населеного пункту.
Відповідно до розпорядження Дунаєвецької РДА від 04.02.2010 №87/2010-р «Про надання в натурі (на місцевості) земельних часток (паїв) на території Михайлівської сільської ради», ОСОБА_1 надано в натурі (на місцевості) земельну частку (пай) №116, площею 3,67 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Михайлівської сільської ради - власнику сертифіката серії ХМ №012164 (т. 1 а.с. 22).
ОСОБА_1 видано Державний акт на право власності на земельну ділянку, серія ЯИ №129430 від 25.06.2010, цільове призначення якої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 3,6705 га, кадастровий номер 6821886200:04:002:0023, яка розташована за межами населеного пункту Михайлівської сільської ради Дунаєвецького району Хмельницької області (т. 1 а.с. 20).
ФОП ОСОБА_7 , на замовлення ОСОБА_1 , розроблено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Михайлівської сільської ради Дунаєвецького району Хмельницької області, кадастровий номер 6821886200:04:002:0023 (т. 1 а.с. 16-17).
Згідно з рішенням державного кадастрового реєстратора №РВ-7400110192023 від 20.07.2023 про відмову у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру, державним кадастровим реєстратором Відділу №3 Управління надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області Кравцовим Я.О. відмовлено позивачу у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру з підстав перетину ділянки з ділянкою, кадастровий номер 6821886200:04:002:0029; площа співпадає на 100 (повне співпадіння) (т. 1 а.с. 23).
Відповідно до інформації отриманої з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 24.07.2023, земельна ділянка, площею 3,6704 га, кадастровий номер 6821886200:04:002:0029, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва належить на праві власності ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину, від 29.08.2016, серія НВХ538686 №1060, виданого приватним нотаріусом Кам`янець-Подільського районного нотаріального округу Хмельницької області Люзняком О.М. (т.1 а.с. 25).
В свою чергу, як вбачається зі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 16.02.2010, ОСОБА_4 успадкувала після смерті свого чоловіка ОСОБА_8 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , право на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом серії НОМЕР_4 , виданого Дунаєвецькою райдержадміністрацією 11.06.1996, на землю, яка перебуває у колективній власності колективного сільськогосподарського підприємства «Трудівник» с. Михайлівка Дунаєвецького району, розміром 2,82 га в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості).
Розпорядженням Дунаєвецької РДА від 24.11.2014 №591/2014-р, ОСОБА_4 надано дозвіл на розроблення технічних документацій із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок (земельних часток (паїв) в натурі (на місцевості) на території Михайлівської сільської ради.
ФОП ОСОБА_9 на замовлення ОСОБА_4 розроблено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) з видачею свідоцтва на право власності на нерухоме майно для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованого за адресою: Хмельницька область, Дунаєвецький район, Михайлівська сільська рада (за межами населеного пункту) Дунаєвецького району Хмельницької області з кадастровим номером 6821886200:04:002:0029.
Згідно з довідкою Михайлівської сільської ради Дунаєвецького району Хмельницької області від 31.10.2014, наявна вільна земельна ділянка № НОМЕР_1 , площею 3,6704 га, та може бути передана для ОСОБА_4 власнику сертифіката № НОМЕР_5 .
Відповідно до розпорядження Дунаєвецької РДА від 12.01.2015 №26/2015-р «Про надання ОСОБА_4 в натурі (на місцевості) земельні частки (паї) на території Михайлівської сільської ради», ОСОБА_4 надано земельну ділянку № НОМЕР_1 , площею 3,67704 га, на території Михайлівської сільської ради за межами населеного пункту.
Згідно зі свідоцтвом про право власності НОМЕР_6 від 23.03.2015, ОСОБА_4 на праві приватної власності належить земельна ділянка, кадастровий номер 6821886200:04:002:0029, площею 3,6704 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована за адресою: Хмельницька область, Дунаєвецький район, Михайлівська сільська рада, що також підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень №35298546 від 23.03.2015 (т. 1 а.с. 58).
Згідно зі свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 29.08.2016, спадкоємцем зазначеного в заповіті майна ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , є її син ОСОБА_2 , спадщина складається з земельної ділянки, площею 3,6704 га, кадастровий номер: 6821886200:04:002:0029, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Михайлівської сільської ради Дунаєвецького району Хмельницької області (т. 1 а.с. 60).
Як вбачається з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №67104520 від 01.09.2016, між ОСОБА_4 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Подільський бройлер» укладено договір оренди земельної ділянки, площею 3,6704 га, кадастровий номер 6821886200:04:002:0029, номер запису про інше речове право: 9460201, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 20877285, проведену державним реєстратором Реєстраційної служби Дунаєвецького РУЮ Хмельницької області Критюк К.М.
Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №340118205 від 24.07.2023, між ОСОБА_2 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Ситий Двір 2004» укладено договір оренди земельної ділянки, площею 3,6704 га, кадастровий номер: 6821886200:04:002:0029, номер запису про інше речове право: 29355834, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 44514175, проведену державним реєстратором Дунаєвецької районної державної адміністрації: Стозуб О.В.
Дані обставини підтверджуються матеріалами справи.
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки позивач ОСОБА_1 набув право власності на спірну земельну ділянку раніше, ніж мати відповідача ОСОБА_2 , тому, розпорядження Дунаєвецької РДА від 12.01.2015 № 26/2015 –р, є незаконним як таке, що порушує право власності позивача. В той же ж час дане рішення вже реалізовано і вичерпало свою дію, задоволення вимоги про визнання зазначеного розпорядження недійсним не призвело б до відновлення права позивача на земельну ділянку, тому така вимога не тягне правових наслідків. 
Крім того, суд дійшов висновку, що оскільки свідоцтво про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_2 від 23.03.2015 видане ОСОБА_4 після отримання нею земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва № НОМЕР_7 , площею 3,6704 га, на території Михайлівської сільської ради за межами населеного пункту на підставі протиправного розпорядження Дунаєвецької РДА від 12.01.2015 №26/2015-р, зазначене свідоцтво підлягає визнанню недійсним.
Також суд першої інстанції врахував, що спірна земельна ділянка на момент видачі ОСОБА_2 свідоцтва про право на спадщину за заповітом серія НВХ 538686 від 29.08.2016 належала на праві приватної власності позивачу ОСОБА_1 , що суперечить земельному законодавству, а тому підлягає визнанню недійсним, а з урахуванням приписів абз. 3 ч.3 ст.26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їхобтяжень» право приватної власності ОСОБА_2 на земельну ділянку, кадастровий номер 6821886200:04:002:0029, підлягає припиненню. Як наслідок, і позовна вимога в частині скасування державної реєстрації земельної ділянки є такою, що підлягає задоволенню. При цьому, вимоги про скасування державної реєстрації права оренди не підлягають задоволенню.
З такими висновками суду першої інстанції погоджується і апеляційний суд, оскільки вони відповідають обставинам справи та ґрунтуються на нормах чинного законодавства.
Відповідно до ч. 1 статті 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. 
Статтею41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено принцип непорушності права приватної власності, зокрема, право особи на безперешкодне користування своїм майном, право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону, за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння.
Згідно з частиною першою статті 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном (стаття 317 ЦК України).
Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом (стаття 319 ЦК України).
Відповідно до статті 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (частина друга статті 328 ЦК України).
Таким чином, правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення (можливого порушення), невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів. Суд повинен установити, чи були порушені (чи існує можливість порушення), не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.
Відповідно до ч.2 ст. 90 ЗК України, порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом.
Держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків (частини перша, друга статті 152 Земельного кодексу України (далі - ЗК України).
Відповідно до частини першої статті 116 ЗК України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.
До 01 січня 2013 року державна реєстрація земельних ділянок, які передавалися у власність із земель державної чи комунальної власності, здійснювалась з видачею державних актів на право власності на земельні ділянки. Реєстрація державних актів на право власності здійснювалась у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі.
Після 02 квітня 2002 року відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження форм державного акта на право власності на земельну ділянку та державного акта на право постійного користування земельною ділянкою» від 02 квітня 2002 року № 449 обов`язковим реквізитом державного акта на право власності на земельну ділянку та державного акта на право постійного користування земельною ділянкою став кадастровий номер земельної ділянки - індивідуальна, що не повторюється на всій території України, послідовність цифр та знаків, яка присвоюється земельній ділянці під час її державної реєстрації і зберігається за нею протягом усього часу існування.
З 01 січня 2013 року у зв`язку з набранням чинності Закону України «Про Державний земельний кадастр» державні акти на право власності чи право постійного користування земельною ділянкою не видаються, а право власності, користування земельною ділянкою оформляється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» шляхом внесення відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Відповідно до ч. 10 ст. 24 Закону України «Про державний земельний кадастр», державна реєстрація земельної ділянки скасовується Державним кадастровим реєстратором, який здійснює таку реєстрацію, у разі: поділу чи об`єднання земельних ділянок; якщо протягом одного року з дня здійснення державної реєстрації земельної ділянки речове право на неї не зареєстровано з вини заявника; ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки.
Ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки допускається виключно з одночасним припиненням таким рішенням усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо земельної ділянки (за наявності таких прав, обтяжень).
Згідно зі ч. 3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію набуття речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження припиняються.
Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).
Відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (постанова Великої Палати Верховного Суду у постанові від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц, провадження № 14-400цс19).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 лютого 2021 року в справі № 925/642/19 зазначено, що порушенням вважається такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке; порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково. При цьому позивач, тобто особа, яка подала позов, самостійно визначається з порушеним, невизнаним чи оспорюваним правом або охоронюваним законом інтересом, які потребують судового захисту. Обґрунтованість підстав звернення до суду оцінюються судом у кожній конкретній справі за результатами розгляду позову.
У приватному праві недійсність (нікчемність чи оспорюваність) може стосуватися або «вражати» договір, правочин, акт органу юридичної особи, державну реєстрацію чи документ (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2022 року у справі № 385/321/20 (провадження № 61-9916сво21)).
Свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом (стаття 1301 ЦК України).
Свідоцтво про право на спадщину - це документ, який посвідчує перехід права на спадкове майно від спадкодавця до спадкоємців. Видачею свідоцтва про право на спадщину завершується оформлення спадкових прав. У приватному праві не передбачено нікчемності для свідоцтва про право на спадщину. В ЦК України закріплено тільки можливість пред`явити позовну вимогу про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину. Заявляти вимогу про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину може будь-яка особа, цивільні права чи інтереси якої порушені видачею свідоцтва про право на спадщину. Тобто, оспорювання свідоцтва про право на спадщину відбувається тільки за ініціативою заінтересованої особи шляхом пред`явлення вимоги про визнання його недійсним (позов про оспорювання свідоцтва) (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2022 року у справі № 385/321/20 (провадження № 61-9916сво21)).
Верховним Судом у постанові від 20 травня 2021 року № 361/953/16-ц (провадження № 61-3847 св 19) вказано, що визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно впливає на можливість реалізації прав особи, яка його отримала, щодо нерухомого майна, отже доводить дієвість та ефективність обраного позивачем способу захисту.
Аналогічний висновок наведено Верховним Судом у постанові від 02 червня 2021 року у справі № 351/1317/18 (провадження № 61-16345св20) та багатьох інших.
Матеріалами справи встановлено, що рішенням №РВ-7400110192023 від 20.07.2023 відмовлено ОСОБА_1 у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру з підстав перетину земельної ділянки, яка належить йому на праві власності з земельною ділянкою кадастровий номер: 6821886200:04:002:0029; площа співпадає на 100 (повне співпадіння). 
Таким чином, суд першої інстанції правильно виходив з наявності достатніх та обґрунтованих підстав для висновку про порушення прав позивача на земельну ділянку, право власності на яку він набув з дотриманням вимог закону, а тому є незаконною передача у власність попередньо ОСОБА_4 , а згодом ОСОБА_2 (як спадкоємцю) земельної ділянки, яка повністю накладається на земельну ділянку, що належить ОСОБА_1 . Відповідно наявні правові підстави для визнання недійсним свідоцтва про право вланості на нерухоме майно, свідоцтва про право на спадщину за заповітом, припинення права власності на земельну ділянку, скасування державної реєстрації земельної ділянки.
Верховний Суд у постанові від 14 грудня 2022 року у справі № 619/2766/19 вказав, що доказами накладення однієї земельної ділянки на іншу повністю чи частково або відсутність такого накладення, у разі розбіжності у правовстановлюючих документах на землю та/або документації із землеустрою, є документи, сформовані кадастровим реєстратором в межах процедури державної реєстрації земельної ділянки за заявою власника або користувача, майбутнього власника або користувача, перелік яких визначений частиною третьою статті 24 Закону № 3613-VI або висновки експерта у земельно-технічній експертизі.
Відповідно, суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо доведеності порушення прав позивача. 
У матеріалах справи відсутні докази того, що відповідач чи його представник в ході розгляду зверталися до суду першої інстанцій з клопотанням про призначення у праві земельно-технічної експертизи, або надали висновок експерта, складений на замовлення сторони, а тому безпідставними є доводи апеляційної скарги про те, що доказом накладення земельних ділянок може бути лише експертиза. Крім того, виходячи з принципів диспозитивності цивільного судочинства, суд позбавлений можливості призначення у справі земельно-технічної експертизи з власної ініціативи.
Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги в тій частині, що спірна земельна ділянка зареєстрована за двома кадастровими номерами та перебувала в оренді у різних орендарів, за що орендодавцями отримувалася орендна плата, оскільки перебування земельної ділянки в оренді в різних орендарів не є безумовною підставою вважати, що права позивача не порушені.
Безпідставним є також доводи апеляційної скарги в частині обрання позивачем неналежного способу захисту порушеного права, оскільки визнання недійсними свідоцтв про право на спадщину та право власності на нерухоме майно впливає на можливість реалізації прав особи, яка його отримала, щодо нерухомого майна, отже доводить дієвість та ефективність обраного позивачем способу захисту.
Крім того, оскільки порушення права власності позивача відбулось у результаті державної реєстрації земельної ділянки та права власності на спірну земельну ділянку, заявлені ним позовні вимоги про скасування державної реєстрації земельної ділянки та припинення права власності на неї опосередковують відновлення становища, яке існувало до порушення.
Зазначене відповідає способу захисту, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 16 ЦК України.
Інші доводи апеляційної скарги не містять посилання на докази, які б спростовували висновки суду і впливали на їх законність, а зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду щодо їх оцінки стосовно встановлення обставин справи.
Рішення суду першої інстанції ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.
Щодо заявлених у відзиві на апеляційну скаргу представником позивача ОСОБА_1 - адвокатом Сусла І.М. витрат на правничу допомогу, понесених позивачем в апеляційній інстанції, у розмірі 20000 грн, слід зазначити таке.
Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Пунктом 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України передбачено, що до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
На підставі ч.ч. 1-6 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. 
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
За нормами частини 8 статті 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Частиною 1 статті 81 ЦПК України також визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
На обґрунтування заявленого клопотання адвокатом Суслою І.М. долучено до відзиву свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю, ордер на надання правничої допомоги, договір про надання правової допомоги, розрахунок витрат на професійну правничу допомогу щодо захисту прав та інтересів позивача ОСОБА_1 .
Відповідно до договору про надання правової допомоги від 13 вересня 2023 року, укладеного між адвокатом Суслою І.М. та Качалабою В.С., останній надав право (уповноважив) адвоката при здійсненні своїх повноважень представляти інтереси клієнта та приймати участь у судових засіданнях, розробляти правову позицію у справі, складати процесуальні документи, подавати їх в суд та іншими правами (п. 1.2). 
Відповідно до умов пп. 3.1., 3.3 договору, за правничу допомогу клієнт сплачує адвокату винагороду в розмірі визначеною протоколом узгодження вартості послуг до цього договору. Розмір оплати праці адвоката при наданні правової допомоги, а також умови та порядок розрахунків, визначаються сторонами розрахунком витрат на професійну правничу допомогу та протоколом узгодження вартості послуг. 
До відзиву представником позивача додано лише передбачений договором розрахунок витрат на професійну правничу допомогу щодо захисту прав та інтересів позивача, надану адвокатом Сусла І.М. (витрачений адвокатом час).
Оскільки, стороною позивача до апеляційного суду не надано протоколу узгодження вартості послуг, яким мало бути визначено розмір винагороди за наданні послуги за договором, тому слід відмовити в задоволенні заяви представника позивача адвоката Сусли І.М. про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 20000 грн понесених в апеляційній інстанції за недоведеністю.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, суд

у х в а л и в:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Рішення Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 28 жовтня 2025 року залишити без змін. 
В задоволенні заяви представника позивача адвоката Сусли І.М. про відшкодування витрат на правничу допомогу понесених в апеляційній інстанції відмовити.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення..

Повне судове рішення складено 23 березня 2026 року.

Суддя-доповідач       І.В. П`єнта

Судді:        А.П. Корніюк

О.І. Талалай