ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2026 року	Львів	Справа № 460/21134/22 пров. № А/857/28271/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії: 
головуючого судді: Гуляка В.В. 
суддів: Ільчишин Н.В., Носа С.П. 
розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Територіального управління Служби судової охорони у Рівненській області, 
на додаткове рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 04 червня 2025 року (суддя – Махаринець Д.Є., час ухвалення – не вказаний, місце ухвалення – м. Рівне, дата складання повного рішення – не зазначена), 
в адміністративній справі №460/21134/22 за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Служби судової охорони у Рівненській області, 
про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії, 

встановив: 

У липні 2022 року позивач ОСОБА_1 звернувся в суд із адміністративним позовом до Територіального управління Служби судової охорони у Рівненській області (далі – відповідач), в якому просив: 1) визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та невиплати позивачу додаткової винагороди відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28.02.2022 №168; 2) зобов`язати відповідача здійснити нарахування та виплату позивачу відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28.02.2022 №168додаткової винагороди з розрахунку 30000 грн., з 24.02.2022 року по 24 червня 2022 року (включно); 3) визнати протиправними дії відповідача щодо невиплати позивачу грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2020р. та 2022р. у зв`язку зі звільненням зі служби; 4) зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2020 та 2022 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з служби 24.06.2022 р.. 
Відповідач позовних вимог не визнав, в суді першої інстанції подав відзив на позовну заяву. Просив відмовити в задоволенні позову повністю. 
Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 20 листопада 2023 року позов задоволено повністю. Визнано протиправною бездіяльність Територіального управління Служби судової охорони у Рівненській області щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди, що передбачена Постановою Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022 року, за період з 24.02.2022 року по 24.06.2022 року. Зобов`язано Територіальне управління Служби судової охорони у Рівненській області здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 додаткової винагороди, яка передбачена Постановою Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022 року «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» в розмірі 30000,00 грн. (тридцять тисяч гривень), щомісячно за період з 24.02.2022 року по 24.06.2022 року. 
29.12.2023 до суду першої інстанції надійшла заява позивача про ухвалення додаткового судового рішення, яка повернена без розгляду заявнику ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду від 24 квітня 2024 року. 
20.08.2024 до суду першої інстанції надійшла заява позивача про ухвалення додаткового рішення, мотивована тим, що при розгляді даної справи не було вирішено питання стосовно позовних вимог щодо визнання протиправними дій Територіального управління Служби судової охорони у Рівненській області щодо невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2020 та 2022 роки у зв`язку зі звільненням зі служби та щодо зобов`язання Територіального управління Служби судової охорони у Рівненській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2020 та 2022 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з служби 24.06.2022 р.. 
Ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду від 20 грудня 2024 року заяву повернуто без розгляду. 
Однак, постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 25.04.2025 ухвалу Рівненського окружного адміністративного суду від 20 грудня 2024 року про повернення позовної заяви у справі №460/21134/22 скасовано та справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції. 
Додатковим рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 04 червня 2025 року заяву про ухвалення додаткового рішення у справі за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Служби судової охорони в Рівненській області про визнання визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинення певних дій - задоволено. Визнано протиправними дії Територіального управління Служби судової охорони у Рівненській області щодо невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2020 та 2022 роки у зв`язку зі звільненням зі служби. Зобов`язано Територіальне управління Служби судової охорони у Рівненській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2020 та 2022 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з служби 24.06.2022. 
З цим додатковим рішенням суду першої інстанції не погодився відповідач та оскаржив його в апеляційному порядку, вважає, що рішення суду ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права, з невідповідністю висновків суду обставинам справи, а тому рішення суду підлягає скасуванню з підстав, викладених в апеляційній скарзі. 
В обґрунтування апеляційних вимог апелянт зазначає, що під час проходження служби у 2020 році позивач не звертався з відповідним рапортом до керівництва територіального управління про надання відпустки учасника бойових дій. Також позивач не звертався з відповідним рапортом до відповідача щодо надання такої ж відпустки впродовж 2022 року, а саме до 24.06.2022 (останній день перебування на службі). Звертає увагу апелянт на те, що абзацом 6 пункту 8 розділу ІІІ Порядку №384 визначено, що співробітникам, які звільняються зі служби, виплачується грошова компенсація за всі невикористані ними дні щорічної основної відпустки, а також додаткової відпустки, відповідно до вимог законодавства про відпустки. При цьому, виплата грошової компенсації за невикористані дні за іншими видами додаткових відпусток статтею 83 КЗпП України та статтею 24 Закону України «Про відпустки» не передбачена. Наголошує апелянт також на тому, що позивач не звертався з рапортами (заявами) про виплату йому грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2020 та 2022 роки. Тому, належність до виплати позивачу компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2020 та 2022 роки в наказі Територіального управління від 22.06.2022 №257 о/с про звільнення ОСОБА_1 не визначена. При цьому, позивач у встановленому порядку наказ від 22.06.2022 №257 о/с не оскаржував. Тому вважає апелянт, що відсутня протиправна бездіяльність з боку відповідача щодо невиплати грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки учаснику бойових дій за 2020 та 2022 роки. 
За результатами апеляційного розгляду апелянт просить скасувати додаткове рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 04.06.2025 у справі №460/21134/22 та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити повністю. 

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та докази по справі, обговоривши доводи, межі та вимоги апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість додаткового рішення суду першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає. 
Судом встановлено такі фактичні обставини справи.
Позивач ОСОБА_1 з 15.06.2020 року проходив службу в територіальному управлінні Служби судової охорони у Рівненській області на посаді командира підрозділу особистої безпеки суддів та наказом Територіального управління Служби судової охорони у Рівненській області від 22.06.2022 року №257 о/с був звільнений зі служби, з 24.06.2022 року (а.с.14). 
Також встановлено та не заперечується сторонами по справі те, що при звільненні позивача зі служби з Територіального управління Служби судової охорони у Рівненській області йому не була виплачена компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, в тому числі за невикористані дні додаткової відпустки. 
Позивач не погодився із такими діями відповідача та звернувся до суду із цим позовом. 

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам та додатковому рішенню суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду враховує наступне. 
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 
Згідно з ч.1 ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Судом першої інстанції вірно враховано, що статтею 1 Закону України «Про відпустки» визначено законодавство про відпустки: державні гарантії та відносини, пов`язані з відпусткою, регулюються Конституцією України, цим Законом, Кодексом законів про працю України, іншими законами та нормативно-правовими актами України.
Відповідно до підпункту 2 пункту 1 Розділу Х Положення про Службу судової охорони затвердженого Рішенням Вищої ради правосуддя 04.04.2019 № 1051/0/15-19 співробітнику надаються також додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки, соціальні відпустки, відпустки без збереження заробітної плати (грошового забезпечення) та інші види відпусток відповідно до законодавства про відпустки.
Пунктом 1 ч.1 ст. 4 Закону України «Про відпустки» передбачено такі види щорічних відпусток: основна відпустка (стаття 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу зі шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством.
Відповідно до статті 16-2 Закону України «Про відпустки» учасникам бойових дій, серед інших, надається додаткова відпустка зі збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік.
Статтею 5 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», визначено, що учасником бойових дій є особа, яка брала участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі військових підрозділів, з`єднань, об`єднань всіх видів і родів військ Збройних Сил діючої армії (флоту), у партизанських загонах і підпіллі та інших формуваннях як у воєнний, так і у мирний час.
Відповідно до п.12 ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» учасникам бойових дій надаються пільги: використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.
Судом першої інстанції вірно враховано, що з огляду на зміст ст. 16-2 Закону України «Про відпустки», п. 12 ч.1 ст. 12 Закону України «Про статус ветерані війни, гарантії їх соціального захисту», за якими гарантується надання учасникам бойових дій додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік, особа, яка отримала статус учасника бойових дій, має право на такий вид щорічної відпустки як додаткова відпустка учаснику бойових дій.
При цьому, колегія суддів враховує, що пріоритетному застосуванню підлягають саме норми Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», які не обмежують право особи-учасника бойових дій на отримання компенсації за невикористані дні додаткової відпустки.
Судом першої інстанції вірно встановлено та взято до уваги те, що право позивача на отримання додаткової відпустки, як учасника бойових дій чи її компенсації - підтверджується копією посвідчення учасника бойових дій.
Таким чином, при звільненні позивача зі служби відповідач повинен був виплатити йому компенсацію за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, в тому числі за невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої ст.16-2 Закону України «Про відпустки» та пунктом 12 ч.1 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».
Вказані висновки узгоджуються з правовою позицією наведеною у постанові Верховного Суду від 16.05.2019 у зразковій справі №620/4218/18 та постановах Верховного Суду від 19.01.2021 у справі № 160/10875/19 та від 07.05.2020 у справі №360/4127/19.
При цьому колегія суддів звертає увагу на те, що виплата грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки при звільненні є обов`язком роботодавця, а не його правом.
Крім цього, закон не пов`язує виплату компенсації при звільненні з обов`язковим поданням рапорту, тому неподання позивачем рапорту про виплату грошової компенсації не звільняє відповідача від обов`язку її виплати.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним судом в постанові від 31.03.2021 у справі №160/4815/20.
Тому, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про визнання протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та невиплати позивачу грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2020 та 2022 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з служби 24.06.2022 та зобов`язання відповідача здійснити відповідні дії.
Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.
З врахуванням наведених вище норм законодавства та фактичних обставин справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що додаткове рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права з повним встановленням обставин справи, що не спростовано доводами апеляційної скарги, які колегією суддів відхиляються як необґрунтовані з урахуванням наведеного вище правового регулювання спірних правовідносин. 
Суд апеляційної інстанції також зазначає, що відповідно до п.2 ч.5 ст.328 КАС України, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження). 
Проаналізувавши характер спірних правовідносин, предмет доказування, склад учасників справи та враховуючи, що дану адміністративну справу було розглянуто судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження, суд апеляційної інстанції зазначає, що дана адміністративна справа є справою незначної складності, а тому додаткове рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України. 
Керуючись ст.ст. 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд – 

постановив:

Апеляційну скаргу Територіального управління Служби судової охорони у Рівненській області – залишити без задоволення. 
Додаткове рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 04 червня 2025 року в адміністративній справі №460/21134/22 за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Служби судової охорони у Рівненській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії – залишити без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	В. В. Гуляк 	
судді	 	Н. В. Ільчишин 	
 	 	С. П. Нос