ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2026 року 
м. Київ

cправа № 906/1114/25 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Вронська Г.О. - головуюча, Баранець О.М., Кондратова І.Д.,

розглянувши у порядку письмового провадження касаційну скаргу  ОСОБА_1 

на постанову Північно-західного апеляційного господарського суду (Павлюк І.Ю., Миханюк М.В., Розізнана І.В.)
від 14.10.2025 (повний текст складений 16.10.2025)

у справі за позовом  ОСОБА_1 

до: 1. Товариства з обмеженою відповідальністю "Трейд Логіст Інвест",
2. Приватного підприємства "Блейд Плюс"

про визнання іпотечного договору від 17.07.2025 недійсним,

ІСТОРІЯ СПРАВИ
Хід розгляду справи
1. У провадженні Господарського суду Житомирської області перебуває справа № 906/1114/25 за позовом ОСОБА_1 як учасниці Товариства з обмеженою відповідальністю "Трейд Логіст Інвест" (далі -Позивачка, Скаржниця) до Товариства з обмеженою відповідальністю "Трейд Логіст Інвест" (далі - Відповідач-1) та Приватного підприємства "Блейд Плюс" (далі - Відповідач-2) про визнання недійсним іпотечного договору від 17.07.2025, укладеного між відповідачами, посвідченого приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Піддубною Ларисою Петрівною за № 2912 (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 79965937 від 17.07.2025, приватний нотаріус Піддубна Лариса Петрівна, Рівненський міський нотаріальний округ).
2. Позовні вимоги мотивовано тим, що укладення оспорюваного договору спричинило обтяження майна Відповідача-1, що суттєво впливає на його фінансову стабільність та обмежує права Позивачки як учасниці, зокрема, щодо отримання прибутку та участі в управлінні товариством, фактично незаконно зменшує вартість активу. Дії директора ТОВ "Трейд Логіст Інвест" ОСОБА_2. та ОСОБА_3 - учасника товариства, який володіє 30% статутного капіталу, призводять до блокування діяльності товариства та унеможливлюють реалізацію рішень, прийнятих іншими учасниками, які в сукупності володіють 70% статутного капіталу. Зокрема, директор ОСОБА_2 , достеменно усвідомлюючи значення своїх дій та користуючись службовим становищем, перевищила повноваження, надані їй Статутом товариства, а саме уклала на 1 місяць договір, предметом якого є майно значної вартості, без погодження зі зборами учасників товариства, що є порушенням принципів колегіального управління юридичною особою. Дійсна ринкова вартість майнового комплексу становить 82859538,43 грн, що у понад 80 разів перевищує зазначену в іпотечному договорі суму, і таке заниження вартості майна могло мати на меті штучне зменшення вартості забезпечення зобов`язання, спотворення обліку активів товариства, а також створення підстав для неправомірного відчуження майна за безцінь у разі реалізації предмета іпотеки, що суперечить інтересам юридичної особи та призведе до порушення її господарської діяльності. 
3. Також зазначено, що директор ОСОБА_2 діяла у зловмисній домовленості з Відповідачем-2 (кредитором/іпотекодержателем), про що свідчить ухилення останнього від прийняття коштів, які сплачувались в рахунок погашення зобов`язань Відповідача-1 по поворотним фінансовим допомогам, та повернення цих коштів як помилково зарахованих з метою в подальшому звернути стягнення на іпотечне майно за заниженою вартістю. Відтак позивач вважає, що оспорюваний договір не відповідає вимогам ч.ч.1, 3 ст.203, ч.1 ст.215 ЦК України і підлягає визнанню недійсним.
4. Разом із позовною заявою від Позивачки надійшла заява про забезпечення позову від 22.08.2025, у якій остання просить вжити заходів забезпечення позову шляхом заборони державним реєстраторам прав на нерухоме майно та всім органам, уповноваженим на проведення державної реєстрації (в тому числі територіальним органам Міністерства юстиції України, виконавчим органам сільських, селищних та міських рад, акредитованим суб`єктам, нотаріусам, іншим особам та органам, які виконують функції державного реєстратора прав на нерухоме майно відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень") вчиняти реєстраційні дії щодо реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, державну реєстрацію обтяжень на нерухоме майно, а також вносити до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (в т. ч. до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та Державного реєстру іпотек) записи про державну реєстрацію права власності та інших речових прав та їх обтяжень, змін до таких записів щодо об`єкта нерухомого майна, здійснювати будь-які реєстраційні дії щодо нерухомого майна, а саме:
- будівлі та споруди майнового комплексу у складі: адміністративна прибудова гаражними боксами №1,2 А, А1, в, загальною площею 690,7 кв.м., що розташовані за адресою: Житомирська область, місто Новоград-Волинський, вулиця Борисова, будинок 4, реєстраційний номер в ДРРП 50672618110;
- будівлі та споруди майнового комплексу у складі: ковбасний корпус, Г1, г-г2, №1,2,01, площею 4203,5 кв.м.; м`ясожировий Г,О,Г2, площею 5640,3 кв.м.; канижна С, площею 74,2 кв.м.; інженерний корпус, В1-В3, площею 221,2 кв.м., будівля котельні, У, площею 698,3 кв.м.; аміакосховище, Р, площею 128,1 кв.м.; бризгальний басейн, У111, площею 874,2 кв.м.; конденсаторна, У11, площею 75,7 кв.м.; корпус холодильника, Г3, Г4, площею 6102,7 кв.м.; водопровідний басейн, Е, площею 40,5 кв.м.; будівля санбойні, И, К, К1, №2, К2, площею 862,4 кв.м.; допоміжний корпус, Д- ДЗ, площею 5941,4 кв.м.; споруда жироловки, Л3, площею 348,2 кв.м.; адмінкорпус, А, а, площею 763,5 кв.м.; будівлі на прохідній, В, площею 64,9 кв.м.; що розташовані за адресою: Житомирська область, місто Новоград-Волинський, вулиця Борисова, будинок 4, реєстраційний номер в ДРРП 50694018110.
5. Господарський суд Житомирської області ухвалою від 25.08.2025 задовольнив заяву Позивачки про забезпечення позову у справі та ухвалив вжити заходи забезпечення позову шляхом заборони державним реєстраторам прав на нерухоме майно та всім органам, уповноваженим на проведення державної реєстрації (в тому числі територіальним органам Міністерства юстиції України, виконавчим органам сільських, селищних та міських рад, акредитованим суб`єктам, нотаріусам, іншим особам та органам, які виконують функції державного реєстратора прав на нерухоме майно відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень") вчиняти реєстраційні дії щодо реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, державну реєстрацію обтяжень на нерухоме майно, а також вносити до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (в тому числі до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та Державного реєстру іпотек) записи про державну реєстрацію права власності та інших речових прав та їх обтяжень, змін до таких записів щодо об`єкта нерухомого майна, здійснювати будь-які реєстраційні дії щодо нерухомого майна, яке є предметом спірного договору.
6. Суд першої інстанції дійшов висновку, що невжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони здійснювати реєстраційні дії щодо відчуження об`єктів нерухомого майна (предмета іпотеки за іпотечним договором, дійсність якого заперечується позивачем) може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення в межах одного судового провадження без нових звернень до суду порушених чи оспорюваних прав або інтересів Позивачки, за захистом яких вона звернулась до суду, у разі задоволення позову у даній справі.
Стислий зміст оскаржуваного судового рішення
7. Північно-західний апеляційний господарський суд постановою від 14.10.2025 скасував ухвалу Господарського суду Житомирської області від 25.08.2025 та прийняв нове рішення, яким відмовив у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову.
8. Суд апеляційної інстанції виходив, зокрема, з того, що ОСОБА_1 не навела жодного обґрунтування із посиланням на відповідні докази, щодо зміни будь-яких обставин, які зумовлюють необхідність вжиття відповідних заходів забезпечення позову, зокрема, вчинення відповідачем дій щодо відчуження спірного приміщення, його технічного переобладнання тощо, тобто вчинення дій, які можуть в подальшому істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.
9. Колегія суддів суду апеляційної інстанції також зазначила, що Позивачка не надала будь-яких доказів, які б свідчили, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів, за захистом яких позивач звернувся, а доводи заяви про забезпечення позову ґрунтуються виключно на припущеннях позивача щодо можливої недобросовісної поведінки відповідача стосовно спірного майна, які вказують на ймовірне ускладнення виконання рішення, без підтвердження реально існуючих обставин на які посилається позивач, з огляду на що у суду відсутні обґрунтовані припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.
Короткий зміст вимог касаційної скарги. Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу, та правова позиція інших учасників справи
10. Скаржниця через підсистему "Електронний Суд", звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 14.10.2025, в якій просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нове судове рішення, яким задовольнити заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову.
11. У касаційній скарзі Скаржниця посилається на статті 136, 137 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), статті 5, 7 Закону України "Про іпотеку" та вважає, що суд апеляційної інстанції, під час ухвалення оскаржуваного рішення, неправильно застосував норми матеріального права та порушив норми процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення, зокрема суд апеляційної інстанції помилково не звернув увагу на те, що у заяві про забезпечення позову позивач не вказував, кому саме належить спірне майно, метою подання було - запобігання відчуженню майна.
12. Скаржниця також зазначає, що суд апеляційної інстанції не врахував висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 03.03.2023 у справі № 905/448/22 та проігнорував специфіку іпотечних правовідносин, допустив неправильне застосування норм матеріального права.
13. Відповідачі протягом встановленого Судом процесуального строку правом на подання відзиву не скористались.
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
Оцінка аргументів учасників справи і висновків суду апеляційної інстанції
14. Ухвалою від 18.12.2025 Верховний Суд відкрив касаційне провадження у справі №906/1114/25 за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 14.10.2025 та здійснити перегляд оскаржуваного судового рішення у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
15. Верховний Суд перевірив у межах доводів та вимог касаційної скарги, що стали підставою для відкриття касаційного провадження, правильність застосування судом апеляційної інстанцій норм процесуального права, виходячи зі встановлених фактичних обставин справи, та дійшов таких висновків.
16. За змістом абзацу 2 частини другої статті 287 ГПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
17. Відповідно до приписів статті 290 ГПК України у разі подання касаційної скарги на судове рішення, зазначене у пунктах 2 і 3 частини першої статті 287 цього Кодексу, в касаційній скарзі зазначається обґрунтування того, в чому полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень).
18. У касаційній скарзі Скаржниця зазначила, що логічним та обґрунтованим є застосування заходів забезпечення позову у формі заборони державним реєстраторам вчиняти реєстраційні дії щодо майна, оскільки у разі визнання договору недійним, майно необхідно буде повернути у власність Відповідачу-1.
19. Згідно з частинами 1, 2 статті 136 ГПК України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
20. Частиною 1 статті 137 ГПК України передбачено, що позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною відповідачу вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту; передачею речі, що є предметом спору, на зберігання іншій особі, яка не має інтересу в результаті вирішення спору; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.
21. Відповідно до частини 4 статті 137 ГПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними з заявленими позивачем вимогами.
22. Перевіряючи доводи касаційної скарги у цій справі Суд звертає увагу на таке.
23. Забезпечення позову є засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, що полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судових актів. Заходи щодо забезпечення позову обов`язково повинні застосовуватися відповідно до їх мети, з урахуванням безпосереднього зв`язку між предметом позову та заявою про забезпечення позову.
24. При цьому, сторона, яка звертається з заявою про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення з такою заявою.
25. Вирішуючи питання про забезпечення позову, господарський суд має оцінити обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості та адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, які не є учасниками цього судового процесу.
26. Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.
27. Заходи до забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвіднесення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони вчиняти певні дії.
28. Отже, під час вирішення питання про вжиття заходів щодо забезпечення позову господарським судам необхідно дотримуватися принципу їх співмірності із заявленими позивачем вимогами.
29. Водночас не існує універсального алгоритму застосування заходів забезпечення позову, оскільки їх вжиття (або відмова у такому) знаходиться у прямій залежності від фактичних обставин кожного конкретного господарського спору.
30. У разі звернення особи до суду з немайновою позовною вимогою, судове рішення, при задоволенні якої, не вимагатиме примусового виконання, то має застосуватися та досліджуватися не така підстава вжиття заходів забезпечення позову як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, а така підстава вжиття заходів забезпечення позову як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
31. У таких немайнових спорах має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, позаяк позивач не зможе їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду.
32. Така правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.08.2018 у справі № 910/1040/18.
33. Водночас, згідно з частиною одинадцятою статті 137 ГПК України не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.
34. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом апеляційної інстанції, 20.08.2025 на підставі іпотечного договору від 17.07.2025, який зареєсрований в реєстрі за №2912 та укладений між ПП "Блейд Плюс" та ТОВ "Трейд Логіст Інвест", зареєстроване право власності ПП "Блейд Плюс" на будівлі та споруди майнового комплексу у складі: адміністративна прибудова гаражними боксами №1,2 А, А1, в, загальною площею 690,7 кв.м., що розташовані за адресою: Житомирська обл., м. Новоград-Волинський, вул. Борисова, буд. 4, реєстраційний номер в ДРРП 50672618110; будівлі та споруди майнового комплексу у складі: ковбасний корпус, Г1, г-г2, №1,2,01, площею 4203,5 кв.м.; м`ясожировий Г,О,Г2, площею 5640,3 кв.м.; канижна С, площею 74,2 кв.м.; інженерний корпус, В1-В3, площею 221,2 кв.м., будівля котельні, У, площею 698,3 кв.м.; аміакосховище, Р, площею 128,1 кв.м.; бризгальний басейн, У111, площею 874,2 кв.м.; конденсаторна, У11, площею 75,7 кв.м.; корпус холодильника, Г3, Г4, площею 6102,7 кв.м.; водопровідний басейн, Е, площею 40,5 кв.м.; будівля санбойні, И, К, К1, №2, К2, площею 862,4 кв.м.; допоміжний корпус, Д-ДЗ, площею 5941,4 кв.м.; споруда жироловки, Л3, площею 348,2 кв.м.; адмінкорпус, А, а, площею 763,5 кв.м.; будівлі на прохідній, В, площею 64,9 кв.м.; що розташовані за адресою: Житомирська обл., м. Новоград-Волинський, вул. Борисова, 4, реєстраційний номер в ДРРП 50694018110.
35. Отже, до подання до суду першої інстанції позовної заяви та заяви про забезпечення позову (22.08.2025), до постановлення ухвал судом першої інстанції про відкриття провадження та забезпечення позову у справі №906/1114/25 (25.08.2025) особа іпотекодержателя та особа власника вже були однією особою - ПП "Блейд Плюс".
36. У зв`язку з чим, апеляційний суд скасовуючи ухвалу суду першої інстанції про забезпечення позову, зазначив, що судом першої інстанції не було з`ясовано обставини, що мають значення для справи.
37. При цьому, апеляційним судом зауважено, що доводи Скаржниці у заяві про забезпечення позову фактично зводяться до обґрунтування недійсності іпотечного договору від 17.07.2025, який укладений між ПП "БЛЕЙД ПЛЮС" та ТОВ "ТРЕЙД ЛОГІСТ ІНВЕСТ", зокрема, щодо перевищення повноважень директора при укладенні спірного договору, зловмисної домовленості при його укладенні, заниження вартості майнового комплексу при передачі в іпотеку, поворотної фінансової допомоги за основним договором. Інших доказів щодо наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову позивачем не надано.
38. Суд зазначає, що вирішуючи питання щодо забезпечення позову, суд насамперед повинен з`ясувати зміст позовних вимог, а також правові підстави позову, оскільки суд, який не вирішує спір по суті, у будь-якому випадку не може застосувати такий захід забезпечення позову, який за змістом є тотожним задоволенню заявлених позовних вимог.
39. Таким чином, Суд погоджується з висновками апеляційного суду про відсутність підстав для забезпечення позову.
40. Так, Суд зазначає, що передумовою забезпечення позову є обрання належного, відповідного предмету спору заходу забезпечення позову, що гарантує дотримання принципу співвідношення виду заходу забезпечення позову заявленим позивачем вимогам, що зрештою дає змогу досягти балансу інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, сприяє фактичному виконанню судового рішення в разі задоволення позову та, як наслідок, забезпечує ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача (заявника).
41. Суд зазначає, що вирішуючи питання про забезпечення позову та, виходячи з приписів статей 13, 15, 74 ГПК України (змагальність сторін та пропорційність у господарському судочинстві, обов`язок доказування і подання доказів), господарський суд також має здійснити оцінку обґрунтованості доводів протилежної сторони (відповідача) щодо відсутності підстав та необхідності вжиття відповідних заходів забезпечення позову з урахуванням зокрема того, чи порушує вжиття відповідних заходів забезпечення позову (у вигляді, зокрема заборони третім особам вчиняти певні дії щодо предмета спору тощо) права відповідача або вказаних осіб, а відповідно чи порушується при цьому баланс інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу та яким чином; чи спроможний відповідач фактично (реально) виконати судове рішення в разі задоволення позову, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав та чи спроможний позивач захистити їх в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду, якщо захід забезпечення позову не буде вжито судом.
42. Законом не визначається перелік відповідних доказів, які повинна надати особа до суду під час звернення з заявою про забезпечення позову, а тому суди у кожному конкретному випадку повинні оцінювати їх на предмет достатності, належності, допустимості та достовірності.
43. В даному випадку, як встановлено апеляційним судом Скаржницею не було належним чином обґрунтовано наявності підстав та обставин, за яких можливе вжиття заходів забезпечення позову.
44. Отже, за наведених обставин апеляційний суд, на відміну від суду першої інстанції, зробив правильний висновок про відсутність підстав для задоволення заяви про забезпечення позову.
45. Суд касаційної інстанції вважає безпідставним посилання скаржника на правові висновки Верховного Суду, викладених у постанові від 18.05.2021 у справі № 914/1570/20 та у постанові від 03.03.2023 у справі №905/448/22, оскільки предметом спору у справі № 914/1570/20 є вимоги про захист прав інтелектуальної власності, у справі № 905/448/22 про стягнення грошових коштів. Отже, подані у вказаних справах заяви про забезпечення позову обґрунтовано іншими підставами з поданням відповідних доказів, а тому, у вказаних справах суди з врахуванням встановлених обставин справ та поданих на їх підтвердження доказів, приймали рішення про відмову або задоволення заяви про забезпечення позову.
46. Таким чином, доводи Скаржниці не можуть бути підставою для скасування оскарженої постанови апеляційного суду, оскільки не спростовують висновків апеляційного суду про відсутність підстав для задоволення заяви про забезпечення позову.
47. За результатами перегляду оскаржуваної постанови апеляційного суду у касаційному порядку Суд не встановив порушень апеляційним судом норм процесуального права чи неврахування сформованої практики Верховного Суду у цій категорії справ, а тому відсутні підстави для скасування чи зміни постанови апеляційного господарського суду, якою скасовано ухвалу суду першої інстанції про забезпечення позову.
48. Ураховуючи межі перегляду справи в касаційній інстанції, передбачені статтею 300 ГПК України, Суд констатує, що доводи, викладені у касаційній скарзі, не отримали свого підтвердження під час касаційного провадження, не спростовують висновку суд апеляційної інстанції про відсутність підстав для задоволення заяви про забезпечення позову, у зв`язку з чим, відсутні підстави для задоволення касаційної скарги та скасування оскаржуваної постанови апеляційного суду.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
49. Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.
50. Згідно положень статті 309 ГПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.
51. Звертаючись із касаційною скаргою, Скаржниця не спростувала наведених висновків суду апеляційної інстанції та не довів неправильного застосування ним норм матеріального і процесуального права, як необхідної передумови для скасування прийнятої постанови апеляційного суду.
52. За таких обставин, доводи касаційної скарги не свідчать про наявність підстав для скасування оскаржуваного судового рішення у зв`язку з чим касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувана постанова апеляційного суду - залишенню без змін.
Судові витрати
53. Понесені Скаржницею у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції судові витрати покладаються на нього, оскільки касаційна скарга залишається без задоволення.
Керуючись статтями 300, 308, 312, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:
1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
2. Постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 14.10.2025 у справі №906/1114/25 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуюча Г. Вронська

Судді О. Баранець 

І. Кондратова