Україна
Донецький окружний адміністративний суд 
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 березня 2026 року Справа№200/10078/25 

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дмитрієва В.С., розглянувши в порядку письмового провадження справу за позовом адвоката Варбана Олександра Валентиновича в інтересах ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії, - 
В С Т А Н О В И В:

22 грудня 2025 року до Донецького окружного адміністративного суду, через систему “Електронний суд”, надійшов адміністративний позов адвоката Варбана Олександра Валентиновича в інтересах ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області з вимогами:
- рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 10 грудня 2025 року №104650024584 про відмову в призначенні мені пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до пункту “б” статті 13 Закону України “Про пенсійне забезпечення” в редакції Рішення Конституційного суду від 23 січня 2020 року №1-р/2020 по справі 1-5/2018 (746/15) за Списком №2 визнати неправомірним та скасувати;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області зарахувати до страхового стажу періоди роботи з 01.01.2002 по 31.12.2002, з 01.01.2003 по 31.12.2004 та з 01.10.2005 по 10.07.2008 в ТОВ ТК “Кристал” та період роботи з 14.09.1993 по 02.09.1994 в СШ №9;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області зарахувати до пільгового стажу за Списком №2 періоди роботи з 02.09.1994 по 31.12.2000 на посаді “дробильника-розмелювача” в Костянтинівському заводі Скловиробів ім.13-ти Розстріляних робітників та з 01.11.2000 по 10.07.2008 на посаді “дробильника-розмелювача” в Товаристві з обмеженою відповідальністю Торгівельна компанія “Кристал”;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області повторно розглянути заяву про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п “б” статті 13 Закону України “Про пенсійне забезпечення” за Списком №2 в редакції рішення Конституційного суду України від 23 січня 2020 року №1-р/2020 по справі 1-5/2018 (746/15) від 04 грудня 2025 року. 
В обґрунтування позову зазначено, що ОСОБА_1 досягла пенсійного віку 50 років та має необхідний страховий та пільговий стаж для призначення пенсії на пільгових умовах за Списком№2, проте відповідач відмовив у призначенні пенсії, з посиланням на недосягнення пенсійного віку та відсутністю пільгового стажу роботи. Позивач вважає рішення протиправними та такими, що порушують її право на належне пенсійне забезпечення, оскільки вважає, що при призначенні пенсії на пільгових умовах за Списком №2 пенсійний орган повинен керуватись п. “б” ст. 13 Закону України “Про пенсійне забезпечення” в редакції рішення Конституційного суду України від 23.01.2020 №1-р/2020 по справі 1-5/2018 (746/15). 
Відповідач надав відзив на адміністративний позов за змістом якого просив відмовити у задоволенні позовних вимог. В обґрунтування своєї позиції зазначив, що у позивача відсутній пільговий стаж роботи, при цьому до пільгового стажу за Списком №2 не зараховано періоди роботи з 02.09.1994 по 31.12.2000 та з 01.11.2000 по 10.07. 2008, оскільки довідок, уточнюючих пільговий характер роботи, та наказів про результати атестації робочих місць заявницею не надано. Вказав, що зарахувати період роботи за 1998-2001 роки згідно інформації по спеціальному стажу з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування немає можливості, оскільки в Реєстрі не зазначено кількість місяців та днів для зарахування до пільгового стажу.
Ухвалою судді від 29.12.2025 відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), витребувано у відповідача докази у справі.
Ухвалою суду від 19.01.2026 залишено без задоволення заяву представника Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін в режимі відеоконференції. 
Дослідивши докази та письмові пояснення, викладені в заявах по суті справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та відзив на нього, суд встановив наступне.
Позивач – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянкою України, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копією паспорта громадянки України серії НОМЕР_1 .
04.12.2025 ОСОБА_1 звернулась до територіального управління Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2. 
Засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначено структурний підрозділ, а саме Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області для розгляду заяви позивача.
Так, рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 10.12.2025 №104650024584 відмовлено у призначенні пенсії ОСОБА_1 відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” у зв`язку з недосягненням пенсійного віку 55 років та відсутністю необхідного пільгового стажу 10 років. 
При цьому, згідно з вказаним рішенням, вік заявниці 52 роки 3 місяці 17 днів, страховий стаж роботи становить 26 років 8 місяців 27 днів, з них стаж за Списком № 1 – 14 днів, за Списком № 2 — відсутній.
При цьому зазначено, що за доданими документами до страхового стажу не зараховано: 
- період роботи з 14.09.1993 по 02.09.1994 згідно вкладиша в трудову книжку від 14.09.1993 НОМЕР_2 , оскільки наявне виправлення в даті наказу про прийняття на роботу, яке не завірене належним чином; 
- періоду догляду за дитиною до трьох років з 05.10.2002 по 31.12.2002, з 01.01.2003 по 31.12.2004 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ), оскільки заявниця надала ксерокопію свідоцтва про народження;
- періоди роботи з 01.01.2002 по 04.10.2002, з 01.10.2005 по 10.07.2008, оскільки відсутня сплата страхових внесків. 
Пільговий стаж відсутній, оскільки довідок, уточнюючих пільговий характер роботи, та наказів про результати атестації робочих місць заявницею не надано.
Вказано, що зарахувати період роботи за 1998-2001 роки згідно інформації по спеціальному стажу з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування немає можливості, оскільки в Реєстрі не зазначено кількість місяців та днів для зарахування до пільгового стажу.
Вважаючи протиправним рішення відповідача про відмову в призначенні пенсії, позивач звернулася з цим позовом до суду.
Суд, дослідивши спірне рішення про відмову у призначенні пенсії та розрахунок стажу до нього, зазначає, що інформація у розрахунку стажу та у спірному рішенні не співпадають.
Отже, ураховуючи, що саме спірним рішенням відмовлено позивачу у призначенні пенсії та таке рішення містить інформацію про незараховані періоди та підстави їх незарахування, суд розглядає саме правомірність спірного рішення (без урахування розрахунку стажу у зв`язку з невідповідністю). 
З приводу спірних правовідносин суд зазначає наступне.
Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення, створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Частиною першою статті 4 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” №1058-IV від 09.07.2003 (далі - Закон №1058-IV) визначено, що законодавство про пенсійне забезпечення в Україні, яке базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, цього закону, Закону про недержавне пенсійне забезпечення, законів, якими встановлюються умови пенсійного забезпечення, відміни від загальнообов`язкового державного пенсійного страхування та недержавного пенсійного забезпечення, міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення в Україні.
Підстави надання пенсії особам за віком на пільгових умовах визначені статтею 114 Закону №1058-IV. 
Так, відповідно до пункту 2 частини 2 статті 114 Закону №1058-IV на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
Разом з цим, пунктом "б" частини 1 статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" (далі за текстом - Закон №1788) на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи, зокрема, працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
Таким чином, згідно пункту "б" частини 1 статті 13 наведеного Закону №1788 пенсія на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи призначається працівникам за наявності трьох обов`язкових умов у сукупності:
- зайняття повний робочий день на відповідних роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України;
- атестація робочих місць;
- досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
В свою чергу, статтю 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" визнано такою, що не відповідає Конституції України (є неконституційною), рішенням Конституційного Суду № 1-р/2020 від 23.01.2020. Порядок застосування статті 13 визначає пункт 3 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду № 1-р/2020 від 23.01.2020.
Так, відповідно до пункту 1 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду № 1-р/2020 від 23.01.2020 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), статтю 13, частину другу статті 14, пункти “б”-“г” статті 54 Закону України “Про пенсійне забезпечення” від 05.11.1991 № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом України “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення” від 02.03.2015 № 213-VIII.
Згідно з пунктом 2 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду № 1-р/2020 від 23.01.2020 стаття 13, частина друга статті 14, пункти “б”-“г” статті 54 Закону України “Про пенсійне забезпечення” від 05.11.1991 № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом України “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення” від 02.03.2015 № 213-VIII, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.
Пунктом 3 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду № 1-р/2020 від 23.01.2020 встановлено, що застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти “б”-“г” статті 54 Закону України “Про пенсійне забезпечення” від 5 листопада 1991 року № 1788-XII в редакції до внесення змін Законом України “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення” від 02.03.2015 № 213-VIII для осіб, які працювали до 01.04.2015 на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме:
"На пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи:
а) працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць:
чоловіки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах;
жінки - після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.
Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи із особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, на 1 рік за кожний повний рік такої роботи чоловікам і на 1 рік 4 місяці - жінкам;
б) працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць:
чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах;
жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи чоловікам і за кожні 2 роки такої роботи - жінкам".
При цьому, Конституційний Суд в пункті 4.1 Рішення № 1-р/2020 від 23.01.2020 зазначив, що статтею 13 Закону № 1788 до внесення змін Законом № 213 було передбачено зменшення пенсійного віку для чоловіків і жінок стосовно загального пенсійного віку (60 років для чоловіків і 55 років для жінок) з урахуванням різниці між пенсійним віком у чоловіків і жінок на 10 років для працівників, зайнятих повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, та на 5 років для працівників, зайнятих повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці; зменшення пенсійного віку та стажу для чоловіків і жінок стосовно загального пенсійного віку з урахуванням різниці між пенсійним віком у чоловіків і жінок на 5 років.
Отже, у статті 13 Закону № 1788 до внесення змін Законом № 213 було встановлено такий пенсійний вік: у пункті “а” для чоловіків - 50 років, для жінок - 45 років; у пунктах “б”-“з” для чоловіків - 55 років, для жінок - 50 років.
У Законі № 1788 зі змінами, внесеними Законом № 213, збережено вказану пропорцію щодо зменшення пенсійного віку для чоловіків і жінок стосовно загального пенсійного віку без урахування різниці між пенсійним віком для чоловіків і жінок. У частині першій статті 13 Закону № 1788 зі змінами, внесеними Законом № 213, встановлено однаковий пенсійний вік для чоловіків та жінок, а саме: у пункті “а”- 50 років (на 10 років менше, ніж загальний пенсійний вік), у пунктах “б”-“з”- 55 років (на 5 років менше, ніж загальний пенсійний вік).
Таким чином, статтею 13 Закону № 1788 зі змінами, внесеними Законом № 213, передбачено поетапне збільшення пенсійного віку та стажу для працівників, зайнятих на роботах, визначених у цих нормах.
Відповідно до пункту 4.4 Рішення Конституційного Суду № 1-р/2020 від 23.01.2020 перевіряючи статтю 13, частину другу статті 14, пункти “б”-“г” статті 54 Закону № 1788 зі змінами, внесеними Законом № 213, на відповідність Конституції України, Конституційний Суд України виходив з такого.
Вказаними положеннями Закону № 1788 зі змінами, внесеними Законом № 213, передбачено поетапне підвищення на 5 років віку виходу на пенсію на пільгових умовах з урахуванням відповідного стажу роботи та на пенсію за вислугу років.
Згідно зі статтею 13, частиною другою статті 14, пунктами “б”-“г” статті 54 Закону № 1788 у редакції до внесення змін Законом № 213 у осіб, які належать до категорій працівників, вказаних у цих нормах, виникли легітимні очікування щодо реалізації права виходу на пенсію. Однак оспорюваними положеннями Закону № 213 змінено нормативне регулювання призначення пенсій таким особам.
Конституційний Суд України, дослідивши правовідносини, пов`язані зі змінами підстав реалізації права на пенсію на пільгових умовах з урахуванням відповідного стажу роботи та на пенсію за вислугу років, зазначає, що ці зміни вплинули на очікування осіб стосовно настання юридичних наслідків, пов`язаних із реалізацією права виходу на пенсію.
Отже, особи, що належать до певної категорії працівників, були учасниками правовідносин, у яких вони об`єктивно передбачали настання відповідних наслідків, а саме призначення пенсій, тобто їх легітимні очікування були пов`язані саме з положеннями Закону № 1788 у редакції до внесення змін Законом № 213. Отже, зміна умов призначення пенсій особам, які належать до певної категорії працівників, з урахуванням наявності відповідного стажу роботи, призвела до такого нормативного регулювання призначення пенсій, яке суттєво вплинуло на очікування вказаних осіб, погіршило їх юридичне становище стосовно права на призначення пенсій, що має реалізовуватися при зміні нормативного регулювання лише у разі справедливого поліпшення умов праці та впевненості у настанні відповідних юридичних наслідків, пов`язаних із реалізацією права виходу на пенсію.
Таким чином, стаття 13, частина друга статті 14, пункти “б”-“г” статті 54 Закону № 1788 зі змінами, внесеними Законом № 213, якими передбачено поетапне підвищення на 5 років віку виходу на пенсію на пільгових умовах з урахуванням відповідного стажу роботи та на пенсію за вислугу років для працівників, визначених у вказаних нормах, порушують легітимні очікування таких осіб, а отже, суперечать частині першій статті 8 Конституції України, тобто порушують принцип верховенства права, складовою якого є юридична визначеність.
За вказаних обставин, така обов`язкова умова для призначення пенсії на пільгових умовах: необхідний вік та стаж роботи, має застосовуватися в порядку, визначеному пунктом 3 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду № 1-р/2020 від 23.01.2020, та виходячи з принципу правової визначеності як складового елементу верховенства права, гарантованого статтею 8 Конституції України. Таке застосування судом вищевказаних норм права, усуває колізію в їх застосуванні, у спосіб застосування тієї норми, яка створює більш сприятливі умови для реалізації права особи на пенсійне забезпечення, та забезпечує у спірних правовідносинах правову визначеність.
Отже, на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
Суд зазначає, що на дату подання заяви про призначення пенсії вік позивача становив більше 52 років, страховий стаж роботи, визначений відповідачем складав 26 років 8 місяців 28 днів, пільговий стаж відсутній.
Разом з цим, згідно з вказаними вище рішенням до пільгового стажу позивача не зараховано періоди роботи у зв`язку з відсутністю довідок про пільговий стаж роботи.
Звертаючись до суду, позивач просить зарахувати до пільгового стажу за Списком №2 періоди роботи:
- з 02.09.1994 по 31.10.2000 на посаді “дробильника-розмелювача” в Костянтинівському заводі Скловиробів ім.13-ти Розстріляних робітників;
- з 01 листопада 2000 року по 10 липня 2008 року на посаді “дробильника-розмелювача” в Товаристві з обмеженою відповідальністю Торгівельна компанія “Кристал”.
Дослідивши записи трудової книжки позивача серії НОМЕР_3 суд зазначає про наявність наступних записів щодо спірних періодів:
Костянтинівський завод Скловиробів ім.13-ти Розстріляних робітників
- 02.09.1994 прийнята у цех №4 виробництва приготовлення шихти дробільником – розмелювачем (наказ №745 від 01.09.1994, запис №1);
- 31.10.2000 – звільнена по переводу у ТОВ ТК «Кристал» (наказ №698к від 30.10.2000, запис №3).
Товариство з обмеженою відповідальністю Торгівельна компанія “Кристал”
- 01.11.2000 прийнята по переводу з ОП Костянтинівський завод скловиробів ім. 13-ти розстріляних робітників у цех №4 приготовлення шихти дробільником – розмелювачем (наказ №12 від 01.11.2000, запис №4);
- 10.07.2008 - звільнена за погодженням сторін (наказ 442 від 10.07.2008, запис №5).
Довідки про підтвердження пільгового стажу позивачем разом із заявою про призначення пенсії не надавалися.
Разом з тим, пунктом 3 Порядку застосування Списків N 1 і N 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах затвердженого Наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18 листопада 2005 року N 383 встановлено, що при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. 
До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.92 та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.92 Професія «дробильника-розмелювача» віднесена до Списку №2 Розділ ХVІІІ Пункт 1 підпункт «а» код посади 2190100а-11918 відповідно до Постанови КМУ №162 від 11.03.1994 р та до Списку №2 Розділ ХVІІІ Пункт 2 підпункт 18.1а, відповідно до Постанови КМУ №36 від 16.01.2003. 
При цьому, згідно з наказом ОП «Костянтинівський завод Скловиробів» про результати атестації робочих місць №304-к від 08.06.1994 року та наказом ТОВ ТК «Кристал» №582-к від 25.11.1999 та №648/к від 28.12.2004, що містяться в матеріалах справи, посада позивача атестована за Списком №2. 
Індивідуальні відомості про застраховану особу Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (форма ОК-5) також містять інформацію про спеціальний стаж Позивача за періоди роботи з 1998 по 2008 рік, за кодом підстави “ЗП3013Б1”.
Згідно з Довідником кодів підстав обліку стажу окремим категоріям осіб відповідно до законодавства, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 14 квітня 2015 року № 435, в редакції наказу Міністерства фінансів України від 15 травня 2018 року № 511 код підстави “ЗПЗ013Б1” з 05 листопада 1991 року проставляється працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 24 червня 2016 року № 461, і за результатами атестації робочих місць.
Разом з тим, у Державному реєстрі загальнообов`язкового державного соціального страхування (Форма ОК-5) за період з 1998 по 2007 рік за кодом «ЗПЗО13Б1» обліковуються періоди 1998 рік – 12 міс., 1999 рік - 12 міс., 2000 рік – 12 міс., 2001 рік – 12 міс., 2002 рік – відсутній, 2003 рік - 12 міс – ЗПЗО56Ж1 (декрет), 2004 рік – 12 міс – ЗПЗ056Ж1 (декрет), 2005 рік – 9міс., 2006 рік – відсутній, 2007 рік – відсутній, 2008 рік - відсутній.
Отже, наявні підстави для зарахування до пільгового стажу позивача за Списком №2 періоду роботи на підставі записів трудової книжки з 02.09.1994 по 31.12.1999 та за даними по спецстажу з 01.01.1998 по 10.07.2008.
При цьому, суд зазначає, що згідно з копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 від 26.11.2002 ОСОБА_1 є матір`ю ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Статтею 181 Кодексу законів про працю України передбачено, що, зокрема, відпустка по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку зараховується як до загального, так і до безперервного стажу роботи і до стажу роботи за спеціальністю.
Отже, час перебування у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку ОСОБА_1 перебувала в трудових відносинах з підприємством на посаді, робота на якій зараховується до пільгового стажу, має бути зарахований до пільгового стажу позивача за Списком №2.
Таким чином, ураховуючи відсутність уточнюючих довідок про пільговий стаж позивача, з урахуванням індивідуальних відомостей по застрахованій особі, до пільгового стажу позивача за Списком №2 має бути зарахований період з 02.09.1994 по 31.10.2000, з 01.11.2000 по 31.12.2001, з 05.10.2002 по 30.09.2005.
Періоди роботи з 01.01.2002 по 04.10.2002 та з 01.10.2005 по 10.07.2008 зарахуванню не підлягають, у зв`язку з відсутністю уточнюючих довідок, відомостей про спецстаж та заробітну плату за вказані періоди.
Суд зазначає, що вказані вище періоди становлять більше 10 років стажу за Списком №2.
На підставі викладеного вище, суд дійшов висновку, що рішення як Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 з підстав недосягненням пенсійного віку та відсутності пільгового стажу за Списком №2 є протиправними. 
Стосовно не зарахування періодів роботи з 01.01.2002 по 31.12.2002, з 01.01.2003 по 31.12.2004 та з 01.10.2005 по 10.07.2008 в ТОВ ТК “Кристал” та період роботи з 14.09.1993 по 02.09.1994 в СШ №9 до страхового стажу, суд зазначає наступне.
Так, згідно зі спірним рішенням до страхового стажу позивача не зараховано період роботи з 14.09.1993 по 02.09.1994 згідно вкладиша в трудову книжку від 14.09.1993 НОМЕР_2 , оскільки наявне виправлення в даті наказу про прийняття на роботу, яке не завірене належним чином; 
- періоду догляду за дитиною до трьох років з 05.10.2002 по 31.12.2002, з 01.01.2003 по 31.12.2004 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ), оскільки заявниця надала ксерокопію свідоцтва про народження;
- періоди роботи з 01.01.2002 по 04.10.2002, з 01.10.2005 по 10.07.2008, оскільки відсутня сплата страхових внесків. 
Дослідивши вкладиш в трудову книжку від 14.09.1993 НОМЕР_5 , суд зазначає про наявність наступних записів:
- 14.09.1993 прийнята в СШ №9 прибиральницею службових приміщень (наказ №194 від 14.09.1993, запис №1);
- 02.09.1994 звільнена за власним бажанням (наказ №117 від 01.09.1994, запис №2).
Будь-які виправлення у записах судом не встановлено. У записі №1 щодо дати наказу виправлень не виявлено. При цьому чуть інше написання цифри не може вважатися виправленням.
Також слід зазначити, що у період оформлення трудової книжки позивача порядок ведення трудових книжок визначала постанова Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 № 301 «Про трудові книжки працівників», наказ Міністерства праці України за №58 від 29.07.1993 яким затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників (далі Інструкція №58). 
Відповідно до пункту 1.1 Інструкції №58 трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації (далі - підприємство) усіх форм власності або у фізичної особи понад п`ять днів, у тому числі осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню. 
Згідно пункту 2.4 Інструкції №58 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення. Відповідно до п.4.1 Інструкції №58 у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів. 
Разом з тим, обов`язок щодо внесення записів до трудової книжки покладається на роботодавців, що виключає провину особи, яка бажає призначити пенсію, у недоліках таких записів.
Також відповідно до п. 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 № 301 «Про трудові книжки працівників» відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання.
Таким чином, відповідальність за правильність заповнення трудових книжок покладалася на керівника або відповідальну особу підприємства, установи чи організації, а не на працівника.
Тобто, будь-які наведення, не можуть спричиняти для позивача негативні наслідки у вигляді недійсності відповідних записів у трудовій книжці, тому, період роботи з 14.09.1993 по 02.09.1994, протиправно не зарахований до страхового стажу позивача.
Як встановлено судом вище, згідно з копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 від 26.11.2002 ОСОБА_1 є матір`ю ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Статтею 181 Кодексу законів про працю України передбачено, що, зокрема, відпустка по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку зараховується як до загального, так і до безперервного стажу роботи і до стажу роботи за спеціальністю.
Отже, час перебування у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку має бути зарахований до страхового стажу позивача.
Суд не приймає до уваги твердження відповідача щодо подання позивачем свідоцтва про народження дитини в копії, оскільки розписка-повідомлення до заяви про призначення пенсії свідчить про подання оригіналу свідоцтва про народження дітей, що засвідчено відповідальною особою територіального управління Пенсійного фонду України Тетяною Шалабай.
Отже, періоди з 05.10.2002 по 31.12.2004 та з 01.10.2005 по 04.10.2005 мають бути зараховані до страхового стажу позивача.
Разом з тим, підставі для зарахування до страхового стажу позивача періоду роботи з 01.01.2002 по 04.10.2002, з 05.10.2005 по 10.07.2008 відсутні, оскільки в індивідуальних відомостях про застраховану особу відсутні відомості за вказані періоди: як щодо нарахування заробітної плати, так і щодо сплати єдиного соціального внеску.
Суд зазначає, що відповідно до ч. 2 статті 24 Закону № 1058 страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Оскільки в Індивідуальних відомостей про застраховану особу (Форми ОК - 5), яка сформована станом на 04.12.2025 відсутня інформація про нарахуванню заробітної плати та сплату страхових внесків у період з 01.01.2002 по 04.10.2002, з 05.10.2005 по 10.07.2008, у відповідача були відсутні підстави для зарахування таких періодів до страхового стажу позивача.
Отже, в цій частині позовні вимоги суд вважає необґрунтованими та відмовляє у їх задоволенні.
Стосовно позовних вимог в частині зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву про призначення пенсії, суд зазначає наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 58 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», пенсійний фонд є органом, який здійснює керівництво та управління солідарною системою, провадить збір, акумуляцію та облік страхових внесків, призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати, забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій, допомоги на поховання, здійснює контроль за цільовим використанням коштів Пенсійного фонду, вирішує питання, пов`язані з веденням обліку пенсійних активів застрахованих осіб на накопичувальних пенсійних рахунках, здійснює адміністративне управління Накопичувальним фондом та інші функції, передбачені цим Законом і статутом Пенсійного фонду.
Згідно з пп. 3 п. 4 Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також про об`єднані управління, яке затверджене постановою правління Пенсійного фонду України від 22 грудня 2014 року №28-2 та зареєстроване в Міністерстві юстиції України 15 січня 2015 року за №40/26485, Управління Фонду відповідно до покладених на нього завдань, зокрема, призначає (здійснює перерахунок) і виплачує пенсії, щомісячне довічне грошове утримання суддям у відставці, допомогу на поховання та інші виплати відповідно до законодавства.
Отже, органи пенсійного фонду України, відповідно до покладених на них завдань, зокрема, призначають (здійснюють перерахунок) і виплачують пенсії, щомісячне довічне грошове утримання суддям у відставці, допомогу на поховання та інші виплати відповідно до законодавства.
Таким чином, питання призначення пенсії є дискреційним повноваженням та виключною компетенцією уповноваженого органу.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 04.12.2025 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 у відповідності до пункту “б” частини першої статті 13 Закону України “Про пенсійне забезпечення, з урахуванням правової позиції, викладеної у рішенні Конституційного Суду України від 23.01.2020 №1-р/2020 у справі №1-5/2018(746/15).
Розглянувши подані документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню. 
Визначаючись щодо розподілу судових витрат суд виходив з такого.
Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволені позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрат, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Згідно з матеріалами справи позивачем сплачено судовий збір у розмірі 969 грн, при цьому належний розмір судового збору за подання цього позову становить 968,96 грн. 
Ураховуючи, що фактично позовні вимоги задоволені, оскільки рішення про відмову у призначенні пенсії визнані судом протиправними та скасовані, зобов`язано повторно розглянути заяву, зарахувавши періоди роботи, судовий збір за одну немайнову вимогу підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Керуючись ст.ст. 2,5-10, 72-80, 159, 160, 171, 199-204, 205, 246, 250, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ВИРІШИВ:

Адміністративний позов адвоката адвоката Варбана Олександра Валентиновича в інтересах ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії, - задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 10.12.2025 №104650024584 про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 .
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області (місцезнаходження: м. Хмельницький, вул. Гната Чекірди, 10, код ЄДРПОУ 21318350) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_6 ) про призначенні пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до пункту “б” статті 13 Закону України “Про пенсійне забезпечення” в редакції рішення Конституційного суду України від 23.01.2020 №1-р/2020 по справі 1-5/2018 (746/15) від 04.12.2025, зарахувавши до пільгового стажу за Списком №2 періоди роботи: з 02.09.1994 по 31.10.2000, з 01.11.2000 по 31.12.2001, з 05.10.2002 по 30.09.2005 та до страхового стажу періоди: з 14.09.1993 по 02.09.1994, з 05.10.2002 по 31.12.2004, з 01.10.2005 по 04.10.2005.
У задоволенні іншої частини позовних вимог – відмовити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області (місцезнаходження: м. Хмельницький, вул. Гната Чекірди, 10, код ЄДРПОУ 21318350) на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_6 ) судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 968,96 грн.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Текст рішення розміщений в Єдиному державному реєстрі судових рішень (веб-адреса сторінки: http://www.reyestr.court.gov.ua/). 

Суддя В.С. Дмитрієв