Справа № 752/28099/25 
Провадження № 2/752/2684/26

Р І Ш Е Н Н Я 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
30 березня 2026 року  Голосіївський районний суд м. Києва в складі головуючого - судді Машкевич К.В., за участю секретаря - Касаткіної А.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю « Фінансова компанія «Кредит - Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, суд
В С Т А Н О В И В:
Позивач звернувся до суду з позовом і просить стягнути з відповідачки 19 975, 00 грн заборгованості за кредитним договором.
Посилається в позові на те, що 14 листопада 2022 року між ТОВ «Мілоан» та відповідачкою був укладений договір про споживчий кредит № 6954427 у вигляді електронного документа відповідно до статей 11,12 Закону України « Про електронну комерцію», за умовами якого відповідачці був наданий кредит у розмірі 5 000, 00 грн .
Свої зобов`язання за договором кредитодавець виконав, відповідачці були надані грошові кошти. 
27 лютого 2023 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Кредит Капітал» був укладений договір про відступлення прав вимоги 91-МЛ, за умовами якого товариство набуло право вимоги до боржників, зазначених у реєстрі боржників до договору, в тому числі до відповідачки.
Сума заборгованості відповвдачки за договором становить 19 975, 00 грн, з яких:
-5 000, 00 грн прострочена заборгованість по кредиту; 
-14 475, 00 грн прострочена заборгованість за відсотками;
-500, 00 грн прострочена заборгованість за комісією за видачу кредиту.
З урахуванням цього, невиконання відповідачкою умов договору, просить задовольнити позов.
Позов був зареєстрований судом 14 листопада 2025 року та відповідно до статті 33 ЦПК України було визначено склад суду.
Ухвалою суду від 17 листопада 2024 року в справі було відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження.
Сторонам було направлено копію ухвали про відкриття провадження, відповідачу копію позовної заяви з додатками.
Відповідно до статті 178 ЦПК України відповідачці був наданий строк для надання відзиву на позов.
02 грудня 2025 року відповідачка подала відзив, у якому просить переглянути розмір процентів та витрати на професійну правничу допомогу, а також визнати недійсним кредитний договір.
За змістом відзиву не заперечує укладення кредитного договору, отримання кредиту для перекриття інших кредитів та неможливості сплатити кредит за своїм матеріальним становищем та наявності трьох дітей.
Вважає, що її ввведено в оману щодо строку кредитного договору, а також розміру процентної ставки за договором. 
Зустрічний позов про визнання договору недійсним не заявляє. 
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову, виходячи з наступного.
Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа /кредитодавець/ зобов`язується надати грошові кошти/кредит/ позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Згідно із статтею 1046 цього кодексу договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. 
Судом встановлено, що 14 листопада 2022 року між ТОВ «Мілоан» та відповідачкою був укладений договір про споживчий кредит № 6954427, за умовами якого відповідачці був наданий кредит у розмірі 5 000, 00 грн.
Договір був укладений у формі електронного документа відповідно до статей 11,12 Закону України « Про електронну комерцію».
Відповідно до пункту 1.3 Розділу кредит надається строком на 105 днів з 14 листопада 2022 року і складається з пільгового та поточного періодів.
Згідно з пунктами 1.3.1 та 1.3.2 договору пільговий період складає 15 днів, що настає з дати видачі кредиту та завершується 29 листопада 2022 року.
Поточний період складає 90 днів, що настає з дня, наступного за днем завершення пільгового періоду і закінчується 27 лютого 2023 року датою остаточного погашення заборгованості.
Пунктом 1.5 договору визначено, що загальні витрати позичальника за пільговий період складають 1625,00 грн в грошовому виразі та 94,072.00 % річних у процентному значенні (орієнтовна реальна річна процентна ставка за пільговий період).
Загальні витрати за весь строк кредитування складають 15 125,0 грн в грошовому виразі та 1052.00 % річних у процентному значенні (орієнтовна реальна річна процентна ставка за весь строк кредитування). 
Орієнтовна загальна вартість кредиту для позичальника за пільговий період складає 6 625,00 грн, а за весь строк кредитування - 20 125, 00 грн. 
Комісія за надання кредиту становить 500,00 грн, яка нараховується за ставкою 10.00 % від суми кредиту одноразово в момент видачі кредиту.
Проценти за користування кредитом протягом пільгового періоду: 1 125,00 грн, які нараховуються за ставкою 1.50 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом протягом пільгового періоду.
Проценти за користування кредитом протягом поточного періоду: 13 500,00 грн, які нараховуються за стандартною процентною ставкою 3.00% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом протягом поточного періоду. 
27 лютого 2023 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Кредит Капітал» був укладений договір про відступлення прав вимоги 91-МЛ, за яким право вимоги за вказаним договором перейшло до позивача. 
З виписки з особового рахунку за кредитним договором, складної позивачем при зверненні до суду, вбачається, що заборгованість у розмірі 19 975, 00 грн утворилася станом на 12 вересня 2025 року на момент направлення відповідачці вимоги про повернення кредиту.
При цьому розрахунок на момент закінчення строку дії договору позивачем не здійснений.
Відповідно до частини 2 статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
За змістом статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Частиною 1 статті 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Згідно із статтею 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.
Відповідно до чатсини 1 статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо).
За змістом частини 1 статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. 
Відповідно до статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. 
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Відповідно до частини 2 статті 639 ЦК України договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.
Відповідно до висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року в справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року в справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 ррку в справі № 127/33824/19 будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. 
Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).
Частиною 1 статті 628 ЦК України встановлено, що зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. 
З матеріалів справи вбачається, що умови договору позикодавцем при укладенні договору виконанні, грошові кошти перераховані на картковий рахунок, наданий відповідачкою.
Дані обставини відповідачка не спростовує.
Відповідно до статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Згідно із статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до частини 1 статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Враховуючи викладене вище, неналежне виконання відповідачкою умов кредитного договору, що привело до виникнення заборгованості, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача.
З матеріалів справи вбачається, що заборгованість за процентами позивачем нарахована станом на 12 вересня 2025 року на момент направленні відповідачці вимоги про погашення боргу.
При цьому, за умовами договору, термін дії договору закінчився 27 лютого 2023 року.
Відповідно до статті 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати розмір процентів, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами.
Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.
Відповідно до постанови Верховного Суду від 24 травня 2023 року в справі № 408/8199/16-ц твердження про те, що що проценти за "користування кредитом" нараховуються не лише в межах строку кредитування, а й після спливу такого строку, тобто до моменту повного фактичного повернення кредитних коштів, свідчать про помилкове розуміння кредитодавцем правової природи процентів, які сплачуються позичальником у випадку прострочення грошового зобов`язання. 
Проценти, які можуть бути нараховані поза межами строку кредитування (чи після вимоги про дострокове погашення кредиту), є мірою цивільно-правової відповідальності та сплачуються відповідно до положень статті 625 ЦК України.
За таких обставин надання кредитодавцю можливості нарахування процентів відповідно до статті 1048 ЦК України поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту вочевидь порушить баланс інтересів сторін - на позичальника буде покладений обов`язок, який при цьому не кореспондує жодному праву кредитодавця.
Відповідно до частини 2 статті 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Враховуючи викладене, істотними умовами кредитного договору відповідно до закону є умови про предмет, ціну, строк його дії, а також усі інші умови, щодо яких за заявою хоча б однією із сторін має бути досягнуто згоди.
З урахуванням цього, суд приходить до висновку про стягнення з відповідачки процентів за умовами договору за обумовлений сторонами період кредитування.
Як вбачається з пункту 1.5 договору проценти за пільговий період складають 94,072.00 % річних у процентному значенні.
Загальні витрати за весь строк кредитування складають 1052.00 % річних у процентному значенні. 
Виходячи з суми кредиту та нарахованої заборгованості, загальна сума витрат (тіло + відсотки + комісії + інші платежі) перевищує встановлений законом розмір законодавчого обмеження до стягнення в 3 рази.
Відповідно до пункту 5 частини 3 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором.
В постанові Верховного Суду в справі № 679/1103/23 від 12 лютого 2025 року зазначено, що участь у договорі споживача як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту щодо сплати споживачем непропорційно великих відсотків за прострочення повернення кредиту.
Під час стягнення заявленої позивачем заборгованості необхідно керуватись чітко обумовленими між контрагентами кредитного договору умовами, а не іншими умовами, які дають змогу кредитодавцю вийти за межі узгодженого строку та нарахувати непропорційно велику суму компенсації, оскільки така непропорційно велика сума компенсації не відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права.
Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми відсотків спотворює їх дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання проценти перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.
В рішенні Конституційного суду України від 11 липня 2013 року №7-рп/2013 зазначено, що у випадку нарахування неустойки, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у пункті 6 статті 3, частині 3 статті 509 та частинах 1-2 статті 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності, як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права, суд має право її зменшити.
Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі №902/417/18 якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення.
Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що виходячи з принципу розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити загальний розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних як відповідальності за прострочення грошового зобов`язання.
З урахуванням висновків, викладених у даних постановах Верховного Суду, суд вважає, що розмір процентів за умовами договору є несправедливим у розумінні вимог статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», суперечить принципам розумності та добросовісності, є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника, як споживача послуг.
З урахуванням цього, суд приходить до висновку про зменшення суми процентів до стягнення та їх приведення до суми отриманого відповідачкою кредиту в розмірі 5 000, 00 грн.
Крім того, за умовами договору про споживчий кредит № 6954427, укладеного між ТОВ «Мілоан» та відповідачкою, встановлена комісія за надання кредиту.
Пунтом 4 частини 1 статті 1 та частиною 2 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» передбачено право встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування. 
Велика Палата Верховного Суду в постановах від 13 липня 2022 року в справі №363/1834/17 та від 01 червня 2021 року в справі № 910/12876/19 зазначала, що сторони не можуть у договорі визначати взаємні права й обов`язки у спосіб, який суперечить існуючому публічному порядку, порушує положення Конституції України, не відповідає передбаченим статтею 3 ЦК України загальним засадам цивільного законодавства, що обмежують свободу договору, зокрема справедливості, добросовісності, розумності. 
За змістом абзацу 2 частини 2 статті 8 Закону України « Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.
Згідно з частиною 5 статті 12 Закону умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. 
Велика Палата Верховного Суду в постановах від 13 липня 2022 року в справі № 496/3134/19 та від 10 січня 2024 року в справі № 727/5461/23 констатувала, що Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації. 
Велика Палата при цьому зауважила, що комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше ніж один раз на місяць. 
Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин 1, 2 ст. 11, ч. 5 ст. 12 цього Закону.
Аналогічна позиція неодноразово висловлювалася і в іншій чисельній практиці Верховного Суду в кредитних правовідносинах.
Пунктом 1.5.1 договору встановлено обов`язок позичальника сплатити комісію в розмірі 500, 00 грн за надання кредиту.
Будь-яких інших послуг, пов`язаних із обслуговуванням кредиту, договором не передбачено.
З урахуванням цього, даний пункт договору , з точки зору Закону України «Про споживче кредитування», є нікчемним і підстави для стягнення з відповідачки комісії за надання кредиту відстуні.
Відповідно до частин 1, 2 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:
1) у разі задоволення позову - на відповідача;
2) у разі відмови в позові - на позивача.
Згідно з частиною 1 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
За змістом частини 3 статті 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
З матеріалів справи вбачається, що 01 липня 2025 року позивачем був укладений Договір № 0107 про надання правової допомоги з АО «Апологет».
Інтереси позивача в справі представляла адвокат Усенко М.І.
Відповідно до Акту №Д/3917 від 19 вересня 2025 року сума наданих послуг відповідно до умов договору становить 8 000, 00 грн та викладена в Детальному описі до даного Акту.
Статтею 59 Конституції закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. 
За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову.
З точки зору частини 8 статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). 
Відповідно до частин 5, 6 статті 137 ЦПК України за клопотанням іншої сторони суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. 
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Тобто, суд не може на власний розсуд зменшувати розмір витрат на оплату правничої допомоги, який підлягає відшкодуванню. 
Це відповідає позиції Верховного Суду, висловленій у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15, в якій зазначено, що саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній зі сторін без відповідних дій з боку такої сторони.
В відзиві на позов відповідачка приводить свої заперечення, посилаючись на неспівмірність витрат на правничу допомогу, що поніс позивач.
Враховуючи викладене вище, предмет спору сторін та складність справи, характер та обсяг виконаної роботи адвокатом, принцип співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, суд приходить до висновку про стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 2000,00 грн.
Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України, з урахуванням часткого задоволення позову, з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню 1 212, 72 грн судового збору.
Керуючись ст.ст. 3, 6, 15, 16, 525-526, 610, 611, 625, 626- 629, ч.1 ст.634, 1048, 1050, 1054 ЦК України, ст. ст. 4, 5, 12, 13, 76 - 82, 259, 263 - 265, 268, 273 ЦПК України, суд
В И Р І Ш И В:
Позов задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю « Фінансова компанія «Кредит-Капітал» 10 000, 00 грн заборгованості, 2 000, 00 грн витрат на правничу допомогу та 1212,71 грн судового збору.
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал», адреса: 79018 м. Львів, вул. Смаль-Стоцького, 1 корпус 28, ЄДРПОУ: 35234236.
Відповідач: ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 . 
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його (її) проголошення.
Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження:на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. 

Суддя К.В. Машкевич