Справа № 456/1327/25 Головуючий у 1 інстанції: Гула Л.В. 
Провадження № 33/811/587/26 Доповідач: Романюк М. Ф. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2026 року Львівський апеляційний суд в складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Романюка М.Ф., з участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності  ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності  ОСОБА_1 на постанову судді Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 29 січня 2026 року про притягнення  ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, 

встановив:

вищенаведеною постановою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, і накладено стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.
Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір у розмірі 665,60 грн (шістсот шістдесят п`ять гривень 60 копійок). 
Постановою судді Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 18 лютого 2026 року внесено виправлення в мотивувальну частину постанови Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 29.01.2026 в справі № 456/1327/25, провадження № 3/456/2/2026 про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП, зазначивши, що марка та модель транспортного засобу, яким керував ОСОБА_1 , «Peugeot Bipper».
Згідно з постановою судді, ОСОБА_1 21.02.2025 близько 11:20 в с. Лисовичі Стрийського району Львівської області по вул. Курортна, 17 керував автомобілем марки «Renault Bipper», н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: зіниці очей не реагують на світло, зовнішня блідість обличчя, сухість ротової порожнини. Від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законом порядку водій відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Не погоджуючись з даною постановою особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови, скасувати постанову суду, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції в іншому складі суду.
Щодо строку на апеляційне оскарження зазначає, що ОСОБА_1 є військовослужбовцем та проходить військову службу під час дії воєнного стану, що об`єктивно обмежує можливість своєчасного отримання судової кореспонденції та реалізації процесуальних прав, у тому числі подання апеляційної скарги.
Вказує, що у судовому засіданні участі не брав, а копію постанови суду отримав на електронну пошту лише 5 лютого 2026 року.
В обґрунтування апеляційної скарги покликається на те, що постанова суду є незаконною.
Звертає увагу на те, що у постанові суду зазначено, що ОСОБА_1 ніби то керував транспортним засобом «Renault Bipper», тоді як фактично йдеться про «Peugeot Bipper». 
Вказує що така помилка свідчить про формальний підхід до аналізу доказів та ставить під сумнів достовірність встановлених судом обставин події.
Зазначає, що з матеріалів справи та відеозаписів вбачається, що ОСОБА_1 не відмовлявся від проходження медичного огляду, а навпаки неодноразово повідомляв про готовність пройти огляд у медичному закладі.
Акцентує увагу на тому, що належної фіксації чіткої, однозначної відмови у встановленому порядку немає, натомість ОСОБА_1 було доставлено до ТЦК та СП, де останній проходив ВЛК, при цьому жодних аналізів на стан сп`яніння не відбирали.
Вказує, що замість доставки до закладу охорони здоров`я для проведення огляду було примусово доставлено до ТЦК та СП, що не передбачено ані КУпАП ані Інструкцією про порядок направлення та проведення медичного огляду водії на стан сп`яніння.
Зазначає, що суд застосував практику Європейського суду з прав людини та зробив помилкові висновки щодо процесуальної поведінки ОСОБА_1 .
Заслухавши виступ особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на підтримку поданої апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що така не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Доводи апелянта щодо поважності пропуску строку апеляційного оскарження є обґрунтованими. Суд вважає, що строк апеляційного оскарження пропущений апелянтом з поважних причин, а тому його слід поновити.
Згідно з ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності із законом.
Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, суд, при розгляді справи про адміністративне правопорушення, крім іншого, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Зі змісту ст. 252 КУпАП вбачається, що оцінка доказів при розгляді справ про адміністративні правопорушення ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні усіх обставин справи в їх сукупності.
Згідно зі ст. 251 КУпАП на основі доказів встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, поясненнями свідків та ін.
Як вбачається з матеріалів справи, суд першої інстанції дотримався всіх вказаних вимог закону, оскільки встановив обставини, які мають значення для об`єктивного та всебічного розгляду справи.
Під час апеляційного перегляду оскаржуваної постанови, апелянтом в його апеляційній скарзі не наведено об`єктивних відомостей, які можуть спростувати висновки суду щодо винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП. 
Незважаючи на позицію апелянта, про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, його вина підтверджується зібраними у справі і перевіреними доказами, зокрема: 
- протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 252771 від 21.02.2025, відповідно до якого ОСОБА_1 21.02.2025 близько 11:20 в с. Лисовичі Стрийського району Львівської області по вул. Курортна, 17 керував автомобілем марки «Renault Bipper», н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: зіниці очей не реагують на світло, зовнішня блідість обличчя, сухість ротової порожнини. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку водій відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП /а.с. 1/;
- направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, з якого встановлено, що ОСОБА_1 21.02.2025 об 11:37 направлено на огляд з метою виявлення стану наркотичного сп`яніння до закладу охорони здоров`я, проте останній від огляду в медичному закладі відмовився /а.с. 2/;
- рапортом інспектора ВРПП Стрийського РУП ГУ НП у Львівській області Пристая Я.А. від 21.02.2025, в якому відображено події 21.02.2025 в с. Лисовичі Стрийського району Львівської області за участі ОСОБА_1 /а.с. 3/;
- відеозаписом, який підтверджує обставини, викладені в протоколі про адміністративне правопорушення, а саме: факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом та відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння в медичному закладі /а.с. 4/.
Визнаючи винним та накладаючи на ОСОБА_1 адміністративне стягнення за вчинене адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП суддя виходив з того, що в його діях наявний склад адміністративного правопорушення, яке виразилось у відмові особи, яка керує транспортним засобом від проходження, відповідно до встановленого порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння, чим порушено вимоги пункту 2.5 ПДР України.
З зазначеним висновком судді апеляційний суд погоджується, вважає його правильним, обґрунтованим та таким, що відповідає наявним в матеріалах справи доказам.
Пункт 1.3 ПДР України передбачає, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.
В п.1.9 ПДР України встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Так, пункт 2.5 ПДР України зобов`язує водія на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Відповідальність за порушення вимог пункту 2.5 ПДР України передбачена ст. 130 КУпАП.
Долучений до протоколу відеозапис надає можливість повно та об`єктивно дослідити обставини вчиненого правопорушення, детально відновити послідовність подій та конкретизувати поведінку осіб, які приймали участь у складанні протоколу про адміністративне правопорушення, отриманий у встановленому законом порядку і здійснений працівниками поліції за допомогою наявних в них технічних засобів, тому є належним та допустимим доказом вчинення адміністративного правопорушення.
Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що вимога поліцейського про необхідність проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння була чіткою і зрозумілою для сприйняття. Поліцейським, серед іншого, було роз`яснено ОСОБА_1 право проходження огляду на стан сп`яніння в медичному закладі та роз`яснено наслідки за відмови від проходження такого огляду, відповідальність за що передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Апеляційний суд вважає, що відеозаписом із нагрудної бодікамери працівника поліції зафіксовано обставини, викладені в протоколі і такий відеозапис є доказом, що підтверджує факт вчинення водієм ОСОБА_1 правопорушення, що йому інкримінується.
Доводи ОСОБА_1 , що він не відмовлявся від проходження медичного огляду, а навпаки неодноразово повідомляв про готовність пройти огляд у медичному закладі., є безпідставними.
З відеозапису вбачається, що під час спілкування із ОСОБА_1 , працівник поліції виявив у нього явні ознаки наркотичного сп`яніння і йому було неодноразово запропоновано пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння у закладі охорони здоров`я, але останній тягнув час. Тобто, ОСОБА_1 не зробив жодних дій, які б свідчили про дійсність його намірів пройти на вимогу працівника поліції відповідний огляд на стан наркотичного сп`яніння, що вірно розцінено як відмова від проведення огляду.
Отже, ОСОБА_1 реалізував своє право керувати транспортним засобом, а значить погодився виконувати додатково покладені на нього обов`язки, встановлені нормами законодавства України, в тому числі і Правилами дорожнього руху України, пункт 2.5 яких зобов`язує водія на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. 
Категоричне невизнання ОСОБА_1 своєї вини, апеляційний суд розцінює як бажання уникнути відповідальності за вчинення даного правопорушення, оскільки вище зазначені обставини, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують факт відмови від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законом порядку та не звільняють його від відповідальності за скоєне.
Інші доводи, наведені в апеляційній скарзі, висновку суду першої інстанції не спростовують, оскільки є необґрунтованими, спростовуються матеріалами справи та оцінюються судом як такий спосіб захисту, що має на меті безпідставне уникнення від відповідальності за вчинене правопорушення.
Неправильного застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права при розгляді справи судом першої інстанції не встановлено, як не встановлено істотних порушень законодавства, що тягнуть зміну чи скасування постанови суду першої інстанції.
Зібрані у справі докази в їх сукупності відповідають критерію належності, допустимості та достатності для прийняття рішення про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Переконливих доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції і були підставами для скасування постанови та закриття провадження, апелянтом не надано.
З огляду на викладене, підстав для задоволення апеляційної скарги щодо скасування постанови районного суду та закриття провадження у справі не встановлено.
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

постановив:

поновити особі, яка притягається до адміністративної відповідальності  ОСОБА_1 строк апеляційного оскарження постанови судді Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 29 січня 2026 року. 
Постанову судді Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 29 січня 2026 року, якою  ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП залишити без змін, а апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності  ОСОБА_1 – без задоволення. 
Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає. 

Суддя   М.Ф. Романюк