Справа № 459/527/26 
Провадження № 2/459/207/2026

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 березня 2026 року Шептицький міський суд Львівської області 
в складі: головуючого-судді Отчак Н.Я.
з участю секретаря Савіцької Б.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Шептицькому за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС», з участю третіх осіб: приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецького Ігоря Мироновича, приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Бригіда Володимира Олександровича про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,-
В С Т А Н О В И В :
12.02.2026 представник позивача звернувся у суд з позовом до відповідача, у якому просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Бригіда Володимира Олександровича від 09.06.2021 № 8090, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» боргу, у розмірі 20 806,00грн, що складається з: 10 300,00грн. прострочена заборгованість за сумою кредиту; 10 506,00 грн. прострочена заборгованість по несплаченим відсоткам; 350,00 грн за вчинення виконавчого напису нотаріусом.
Свої вимоги мотивує тим, що виконавчий напис вчинений у порушення вимог чинного законодавства та порядку вчинення нотаріальних дій. Категорично заперечує суму заборгованості за кредитним договором, який не був посвідчений нотаріально. Жодних повідомлень від ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» щодо заборгованості та її погашення позивач не отримував, окрім того, кредитного договору він не підписував. За таких обставин просить позов задовольнити та вирішити питання судових витрат.
Ухвалою від 13.02.2026 у справі відкрито спрощене позовне провадження та призначено судовий розгляд на 10.03.2026 з повідомленням сторін.
Сторони, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явилися.
Представник позивача – адвокат Буй Б.В. подав клопотання про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив позов задовольнити.
Представник відповідача у судове засідання не з`явився, заяв чи клопотань про розгляд справи за його відсутності не подавав. При цьому, подав клопотання про зменшення витрат на правову допомогу.
Треті особи про причини неявки суд не повідомили, заяв чи клопотань не подавали. 
З огляду на зазначені обставини, суд у відповідності до ст.ст. 223, 247 ЦПК України судовий розгляд справи здійснив на підставі наявних матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Відповідно до вимог ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Дослідивши докази і письмові пояснення, що викладені у заявах по суті справи, суд прийшов до такого висновку.
09.06.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою Володимиром Олександровичем вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 8090, про звернення стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» боргу, у розмірі 20 806,00грн, що складається з: 10 300,00грн. прострочена заборгованість за сумою кредиту; 10 506,00 грн. прострочена заборгованість по несплаченим відсоткам; 350,00 грн за вчинення виконавчого напису нотаріусом.
21.09.2021 приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області Білецьким І.М. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого напису №8090, вчиненого 09.06.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою В О., про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» заборгованості, у розмірі 20 806,00грн.
Відповідно до статті 18 ЦК України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.
Згідно з частиною 1 статті 39 Закону України «Про нотаріат» (далі - Закон), порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом та іншими актами законодавства України.
Відповідно до статті 87 Закону, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Статтею 88 Закону визначено умови вчинення виконавчих написів, відповідно до якої нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.
Підпунктом 3.2 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (далі - Перелік), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172.
Відповідно до пункту 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів «Нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно», для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.
Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 листопада 2016 року скасовано. Визнано не законною та не чинною Постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», у тому числі в частині доповнення переліку після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Постанова набрала законної сили з моменту проголошення.
Верховний Суд у своїй постанові від 12 березня 2020 року у справі № 757/24703/18-ц (провадження № 61-12629св19) дійшов висновку, що оскільки серед документів, наданих банком нотаріусу для вчинення виконавчого напису, відсутній оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, а надана нотаріусу анкета-заява позичальника не посвідчена нотаріально, отже не могла бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника.
Оскаржений виконавчий напис вчинений нотаріусом 09.06.2021, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14. Укладений між ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» та позивачем кредитний договір № 0589-0164, який був наданий відповідачем нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не був посвідчений нотаріально, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника.
Зазначена позиція узгоджується з правовою позицією, яка міститься у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 квітня 2020 року у справі № 158/2157/17.
Відповідач ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» не надав суду будь-яких належних та допустимих доказів, які б спростували вищевказані обставини, які були встановлені судом.
Порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, а тому суд вважає, що немає необхідності давати оцінку іншим доводам позивача. 
З урахуванням наведеного вище, беручи до уваги те, що суду не надано доказів на підтвердження того, що приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу Бригіді В.О. надавались документи, що підтверджують безспірність заборгованості позивача перед ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС», суд приходить до висновку про відсутність підстав для вчинення виконавчого напису, а відтак такий не підлягає виконанню.
З огляду на викладені факти й міркування, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 до відповідача ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.
Щодо розподілу судових витрат між сторонами, то суд зазначає наступне.
Частинами 1, 3 ст. 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
За змістом ст. 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Відповідно до частин першої, другої, шостої та восьмої статті 141ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16, постанові Верховного Суду від 02 липня 2019 року у справі №810/795/18 зазначено про те, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені в установленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
На підтвердження факту виконання умов надання правової допомоги позивачем надано: 1) договір про надання правової допомоги № 22/12-1 від 22.12.2025 укладений між адвокатом Буй Б.В. та ОСОБА_1 ; 2) копію свідоцтва про зайняття адвокатською діяльністю серії ЛВ № 000560; ордер серії ВС № 1435365 про надання правничої (правової) допомоги Білянському І.В. 
Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.
Щодо клопотання представника відповідача про зменшення витрат на правову допомогу та те, що позивачем не долучено акту виконаних робіт адвокатом, суд зазначає наступне.
Відповідно до п.4.1 договору сторони визначили розмір гонорару за надання послуг, згідно якого: надання консультації - 1000грн; підготовка позовної заяви – 7000грн, за кожну годину роботи при підготовці інших процесуальних документів по справі – 2000грн; участь в судовому засіданні – 2000 грн. Також згідно п. 4.2 сторони погодили можливість здійснення оплати за надані послуги окремими платежами. 
Суд враховує, що фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку. Таким чином, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність", враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу (пункти 133-134 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі №922/1964/21).
Учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення - визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Надмірний формалізм при оцінці такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним законом чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права.
У випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо (пункти 145, 147 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі №922/1964/21).
Ненадання позивачем розрахунку витрат на правничу допомогу (детального опису робіт (наданих послуг) не може свідчити про відсутність документального підтвердження витрат на правничу допомогу, відповідно й не може бути підставою для відмови в задоволенні заяви відповідача про розподіл витрат на правничу допомогу. (Постанова Верховного Суду від 26.02.2025 у справі №910/10602/23).
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 16.11.2022 у справі №922/1964/21 зазначила, що визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу.
Враховуючи зазначене, позивачем доведено надання йому послуг професійної правничої допомоги під час розгляду справи у суді, а розмір гонорару сторонами встановлений сторонами у фіксованому розмірі.
При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалено рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг (додаткова постанова Верховного Суду у складі суддів Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.11.2023 у справі №914/2355/21).
Суд, з урахуванням наведених вище норм права та з урахуванням конкретних обставин справи, обґрунтованості понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу, розумності їхнього розміру, заперечень представника відповідача ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» проти заявленого до стягнення позивачем розміру витрат на професійну правничу допомогу, принципу співмірності судових витрат, розміру наданої правової допомоги, складністю справи та виконаними послугами, часом, витраченим адвокатами на виконання робіт з надання правової допомоги, обсягом наданих адвокатом послуг, ціною позову і значенням справи для сторін, а також те, що позов задоволено, приходить до висновку про необхідність зменшити розмір витрат на правничу допомогу та стягнути відповідача ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» на користь позивача зазначені витрати у сумі 3000 грн.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню у користь позивача сплачений судовий збір у розмірі 1331,20грн.

Керуючись ст.ст. 2, 141, 259, 263-265, 273, 354 ЦПК України, суд,-
У Х В А Л И В:
Позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) до Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» (ЄДРПОУ 38548598, м. Київ, бул. Лесі Українки, 26, офіс 407), з участю третіх осіб: приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецького Ігоря Мироновича (м. Львів, вул. Київська, 1), приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Бригіда Володимира Олександровича (м. Київ, пр. Григоренка, 15/3) про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню – задовольнити.
Визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Бригіди Володимира Олександровича від 09.06.2021 № 8090, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» боргу у розмірі 20 806,00грн, що складається з: 10 300,00грн прострочена заборгованість за сумою кредиту; 10 506,00 грн прострочена заборгованість по несплаченим відсоткам; 350,00 грн за вчинення виконавчого напису нотаріусом.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1331,20грн.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» на користь ОСОБА_1 3 000,00 грн витрат на правничу допомогу адвоката.
На рішення може бути подана апеляційна скарга до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст рішення складено 10 березня 2026 р.

Суддя: Н. Я. Отчак