Україна
Донецький окружний адміністративний суд 
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 квітня 2026 року Справа№200/1320/26 

Донецький окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Духневича О.С.,
розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (адреса: 84122, Донецька обл., м. Слов`янськ, пл. Соборна, 3, код ЄДРПОУ 13486010), Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (адреса: 49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 26, код ЄДРПОУ 21910427) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

24.02.2026 до Донецького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 , в якій позивач просить суд:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 11.11.2025 № 045750034787 про відмову у перерахунку пенсії;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити з 11.11.2025 перерахунок та виплату пенсії зарахувавши до страхового стажу період роботи з 11.12.2013 по 30.09.2025 в подвійному розмірі відповідно до ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (з урахуванням Закону України «Про внесення зміни до статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» № 1110-IV від 10.07.2003).
Обгрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що 02.11.2025 звернулася до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою про перерахунок пенсії, шляхом зарахування до страхового стажу період роботи з 11.12.2013 по 30.09.2025 в подвійному розмірі відповідно до ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення».
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 11.11.2025 № 045750034787 позивачу відмовлено у здійсненні перерахунку пенсії, оскільки період роботи з 11.12.2013 по 30.09.2025, згідно довідки від 22.09.2025 № 1739/25, був вже врахований при первинному призначенні за даними персоніфікованого обліку в одинарному розмірі, згідно чинного законодавства.
Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 02.03.2026 відкрито спрощене позовне провадження у справі без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами в порядку, визначеному статтею 263 КАС України. Витребувано у відповідачів засвідчену належним чином у відповідності до вимог ст. 94 КАС України копію пенсійної справи відносно позивача.
11.03.2026 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.
18.03.2026 на адресу суду надійшов відзив Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (далі – відповідач-1), у якому відповідач-1 просить відмовити у задоволенні позовних вимог.
Обгрунтовуючи відзив відповідач-1 зазначає, що позивач звернулася особисто із заявою від 02.11.2025 № 22004 щодо перерахунку пенсії — допризначення у зв`язку з наданням додаткових документів згідно з Законом України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, а саме зарахування стажу роботи у подвійному розмірі. Заяву від 02.11.2025 № 22004 було опрацьовано за принципом екстериторіальності Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області. За результатом розгляду заяви від 02.11.2025 № 22004, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області прийнято рішення про відмову в перерахунку пенсії від 11.11.2025 № 045750034787.
Відповідач-1 вказав, що правом на обчислення страхового стажу відповідно до статті 60 Закону № 1788 користуються особи, які працювали у вищезазначених закладах до 1 січня 2004 року. Надалі стаж обчислюється в одинарному розмірі — за даними системи персоніфікованого обліку.
01.04.2026 на адресу суду надійшов відзив Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (далі – відповідач-2), у якому відповідач-2 просить відмовити у задоволенні позовних вимог.
Обгрунтовуючи відзив відповідач-2 вказав, що Головним управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області не приймались рішення по суті заяви позивача про призначення пенсії, відтак відповідальним за опрацювання заяви позивачки та прийняття відповідного рішення є, в даному випадку Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області. Отже, Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області не є суб`єктом прийняття рішення.
Розглянувши матеріали справи, судом встановлені наступні обставини.
Позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та отримує пенсію за віком відповідно Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” від 09.07.2003 № 1058.
02.11.2025 позивач звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про перерахунок пенсії, шляхом зарахування до страхового стажу період роботи з 11.12.2013 по 30.09.2025 в подвійному розмірі відповідно до ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення».
За принципом екстериторіального прийняття рішень заява була передана для розгляду та ухвалення відповідного рішення до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області.
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 11.11.2025 № 045750034787 позивачу відмовлено у здійсненні перерахунку пенсії, оскільки період роботи з 11.12.2013 по 30.09.2025, згідно довідки від 22.09.2025 № 1739/25, був вже врахований при первинному призначенні за даними персоніфікованого обліку в одинарному розмірі, згідно чинного законодавства.
Вирішуючи спірні правовідносини, суд зазначає наступне.
За приписами п. 6 ч. 1 ст. 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.
Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.91 № 1788-XII (далі-Закон № 1788-XII) та Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-IV (далі-Закон № 1058-IV).
Закон № 1788-XII був введений в дію з 01 січня 1992 року в частині норм, що стосуються призначення і виплати пенсій та коригування рівнів пенсій, призначених до введення цього Закону; з 01 квітня 1992 року в повному обсязі.
01 січня 2004 року набув чинності Закон № 1058-IV.
Статтею 8 Закону № 1058-IV передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.
Відповідно до ст. 24 Закону № 1058-IV, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Крім того, за правилами пункту 16 Розділу XV Прикінцеві положення Закону № 1058-IV до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.
Таке правове регулювання вказує на те, що положення Закону № 1788-XII, в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах (в тому числі щодо пільг по обчисленню стажу), продовжують діяти і підлягають застосуванню після 01.01.2004.
Суд зазначає, що пільги по обчисленню стажу за роботу в деяких медичних закладах встановлені статтею 60 Закону № 1788-XII.
Відповідно до статті 60 Закону № 1788-XII робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, у патолого-анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я, а також у закладах з надання психіатричної допомоги зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.
Як встановлено судом та не заперечується сторонами, позивач у період з 11.12.2013 по 30.09.2025 працювала лікарем-бактеріологом, що підтверджується записами в трудовій книжці серії НОМЕР_2 від 31.08.1982.
Вказане також підтверджується довідкою Комунального підприємства «Дніпропетровський обласний медичний центр соціально значущих хвороб» Дніпропетровської обласної ради від 22.09.2025 № 1739/25.
В рішенні Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 11.11.2025 № 045750034787 про відмову у перерахунку пенсії, відповідач-1 зазначив, що період роботи з 11.12.2013 по 30.09.2025, згідно довідки від 22.09.2025 № 1739/25, був вже врахований при первинному призначенні за даними персоніфікованого обліку в одинарному розмірі, згідно чинного законодавства.
Також відповідачі у відзивах вказали, що стаж роботи відповідно до статті 60 Закону № 1788-XII з 01.01.2004 розраховується в подвійному розмірі тільки для визначення права на пенсію, а при обчисленні страхового стажу враховується в одинарному розмірі.
Однак, суд враховує те, що у пункті 4 статті 24 Закону № 1058-IV зазначено про зарахування періодів трудової діяльності до набрання чинності цим Законом, до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше. Крім того, стаття 60 Закону № 1788-XII є чинною на теперішній час, а стаття 24 Закону № 1058-IV не скасовує статтю 60 Закону № 1788-XII та не зупиняє її дію.
Така позиція викладена Верховним Судом у постановах від 04.12.2019 у справі № 689/872/17 та від 27.02.2020 у справі № 462/1713/17.
Аналіз вищевикладеного дає підстави вважати, що за правилами статті 60 Закону № 1788-XII та в силу приписів пункту 16 Розділу XV Прикінцеві положення Закону № 1058-IV період роботи у інфекційному закладі охорони здоров`я підлягає зарахуванню до стажу роботи на пільгових умовах у подвійному розмірі.
Такий висновок суду відповідає правовій позиції Верховного Суду щодо застосування вказаних вище норм матеріального права, викладеній в постановах від 22.12.2021 в справі № 688/2916/17, від 20.04.2022 в справі № 214/3705/17, від 08.06.2022 в справі № 510/1593/16-а, від 27.04.2023 в справі № 160/14078/22.
При цьому, надаючи оцінку про необхідність зарахування стажу роботи у подвійному розмірі періодів перебування у відпустці без збереження заробітної плати з 02.05.2022 по 24.05.2022, з 09.05.2023 по 20.05.2023, з 21.05.2023 по 30.06.2023, що підтверджується довідкою Комунального підприємства «Дніпропетровський обласний медичний центр соціально значущих хвороб» Дніпропетровської обласної ради від 22.09.2025 № 1739/25, суд зазначає наступне.
Застосовуючи у спірних правовідносинах норми щодо пільг по обчисленню стажу роботи в деяких медичних закладах, визначених статтею 60 Закону № 1788-XII, слід мати на увазі, що робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, у патолого-анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я, а також у закладах з надання психіатричної допомоги зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.
При цьому, статтею 21 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП України) визначено, що трудовим договором є угода між працівником і роботодавцем (роботодавцем - фізичною особою), за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а роботодавець (роботодавець - фізична особа) зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.
Приписами статті 30 КЗпП України передбачено, що працівник повинен виконувати доручену йому роботу особисто і не має права передоручати її виконання іншій особі, за винятком випадків, передбачених законодавством (стаття 30 КЗпП України).
Отже, робота в розумінні статей 21, 30 КЗпП України є виконання певних дій працівником в межах трудових правовідносин за трудовим договором.
Аналіз наведених норм права свідчить про те, що пільги, передбачені статтею 60 Закону № 1788-XII, стосуються саме часу фактичного виконання роботи в деяких медичних закладах, вказаних у цій статті, а тому період перебування осіб, які працюють у цих закладах, у відпустці без збереження заробітної плати зараховується до спеціального стажу роботи, проте в одинарному розмірі.
Відтак, період перебування позивача у відпустці без збереження заробітної плати з 02.05.2022 по 24.05.2022, з 09.05.2023 по 20.05.2023, з 21.05.2023 по 30.06.2023 зараховується до стажу роботи лише в одинарному розмірі, а отже позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню.
Подібного за змістом висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 29.03.2019 у справі № 314/404/17.
Відтак, беручи до уваги конституційне право на соціальний захист, яке включає право на забезпечення у старості та в інших випадках, передбачених законом, суд дійшов висновку що стаж роботи позивача, зокрема з 11.12.2013 по 01.05.2022, з 25.05.2022 по 08.05.2023, з 01.07.2023 по 30.09.2025, за винятком періодів перебування позивача у відпустці без збереження заробітної плати з 02.05.2022 по 24.05.2022, з 09.05.2023 по 20.05.2023, з 21.05.2023 по 30.06.2023 підлягає зарахуванню у подвійному розмірі, а тому Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області протиправно не враховано вказані періоди у подвійному розмірі відповідно до ст. 60 Закону № 1788-XII.
З огляду на викладене, рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 11.11.2025 № 045750034787 є протиправним та підлягає скасуванню.
Щодо вимоги позивача про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити з 11.11.2025 перерахунок пенсії зарахувавши до страхового стажу період роботи з 11.12.2013 по 30.09.2025 в подвійному розмірі відповідно до ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (з урахуванням Закону України «Про внесення зміни до статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» № 1110-IV від 10.07.2003), то суд зазначає, що заяву про перерахунок пенсії за принципом екстериторіальності було розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області.
Тому така вимога є безпідставною та не підлягає задоволенню, оскільки заяву позивача від 02.11.2025 було розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області та на підставі якої ним прийнято оскаржуване рішення.
Разом з тим, вимога про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області виплачувати позивачу пенсію підлягає задоволенню, оскільки позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, де також обліковується її пенсійна справа.
Підсумовуючи встановлені при розгляді справи обставини та надану їм оцінку, суд доходить висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог, шляхом визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 11.11.2025 № 045750034787 про відмову позивачу у перерахунку пенсії; зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області здійснити позивачу з 11.11.2025 перерахунок пенсії, зарахувавши до страхового стажу період роботи з 11.12.2013 по 01.05.2022, з 25.05.2022 по 08.05.2023, з 01.07.2023 по 30.09.2025 у подвійному розмірі відповідно до ст. 60 Закону № 1788-XII та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснивати з 11.11.2025 виплату пенсії позивачу відповідно до проведеного Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області перерахунку на виконання цього рішення суду, з урахуванням раніше виплачених сум.
Відповідно до частин 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Суд, відповідно до статті 90 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Отже, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем позовні вимоги є такими, що підлягають задоволенню частково.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.
Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору.
Враховуючи викладене, сплачений позивачем судовий збір за подачу позову до суду підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідачів.
Керуючись ст. 2, 77, 78, 94, 139, 241-246, 257-258, 262 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії – задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 11.11.2025 № 045750034787 про відмову ОСОБА_1 у перерахунку пенсії.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області здійснити ОСОБА_1 з 11.11.2025 перерахунок пенсії, зарахувавши до страхового стажу період роботи з 11.12.2013 по 01.05.2022, з 25.05.2022 по 08.05.2023, з 01.07.2023 по 30.09.2025 у подвійному розмірі відповідно до ст. 60 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 № 1788-XII.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснивати з 11.11.2025 виплату пенсії ОСОБА_1 відповідно до проведеного Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області перерахунку на виконання цього рішення суду, з урахуванням раніше виплачених сум.
В решті позовних вимог - відмовити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в сумі 532,48 грн. (п`ятсот тридцять дві гривні 48 копійок).
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в сумі 532,48 грн. (п`ятсот тридцять дві гривні 48 копійок).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення. 

Суддя О.С. Духневич