П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/7628/25 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Токарева М.С. 
Суддя-доповідач - Слободонюк М.В. 
09 березня 2026 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Слободонюка М.В. 
суддів: Канигіної Т.С.  Кузьмишина В.М. , 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 25 листопада 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення, 
В С Т А Н О В И В :
позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Житомирського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якому просив:
- визнати протиправним та скасувати рішення від 22.01.2025 р. №064250010159 Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про відмову у призначенні пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку ОСОБА_1 ;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати ОСОБА_1 до періоду постійного проживання на території, яка віднесена до зони гарантованого дoбpовiльнoгo відселення період із 20.10.1988 по 20.09.1993;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити пенсію ОСОБА_1 зі зниженням пенсійного віку відповідно до ст.55 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" з 15 січня 2025 року.
Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 25 листопада 2025 року позов задоволено. Зокрема, визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 22.01.2025 №064250010159 про відмову ОСОБА_1 в призначенні та виплаті пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити з 13.01.2025 ОСОБА_1 пенсію за віком із зменшенням пенсійного віку на 6 років відповідно до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій апелянт просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні адміністративного позову, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає, що згідно із ст. 55 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" № 796-ХІІ пенсійний вік за бажанням особи може бути знижено тільки за однією підставою, передбаченою цією статтею, якщо не обумовлено інше. В свою чергу, сумування періодів проживання в різних зонах радіоактивного забруднення вказаним Законом не передбачено. 
Апелянт вказує, що за результатами наданих документів не можливо призначити пенсію відповідно до ст. 55 Закону № 796-ХІІ, оскільки категорія в посвідченні постраждалого від ЧАЕС не відповідає зоні проживання. Тому, враховуючи подані документи та зважаючи на той факт, що у позивача станом на 01.03.1993 відсутній період проживання (навчання) в зоні гарантованого добровільного відселення 4 роки, відповідач наголошує на відсутності підстав для призначення позивачу пенсії зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону № 796-ХІ.
05.01.2026 до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в якому позивач просить суд залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість судового рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду - без змін, виходячи з наступного.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 згідно з копією посвідчення серії НОМЕР_1 від 14.10.1993, є потерпілим від Чорнобильської катастрофи 3 категорії.
Позивач 15.01.2025 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Житомирській області із заявою про призначення пенсії із зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України від 28.02.1991 № 796-ХІІ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі також Закон №796-XII).
За принципом екстериторіальності Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області прийнято рішення від 22.01.2025 № 064250010159, яким відмовлено ОСОБА_1 в призначенні пенсії за статтею 55 Закону №796-XII з тих мотивів, що категорія в посвідченні постраждалого від ЧАСЕС не відповідає зоні проживання.
Про прийняте Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області рішення позивача було повідомлено листом Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 30.01.2025.
Вважаючи таку відмову протиправною, а свої права порушеними, позивач звернувся до суду.
Приймаючи оскаржуване судове рішення, суд першої інстанції виходив з того, що єдиним документом, який підтверджує статус потерпілого від Чорнобильської катастрофи, учасника ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС та надає право користування пільгами, встановленими Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», зокрема, призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій, є посвідчення Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС або Потерпілий від Чорнобильської катастрофи.
Різного роду довідки про період роботи (служби) у зоні відчуження, про евакуацію, відселення, самостійне переселення, про період проживання та роботи на забруднених територіях тощо є лише підставами для визначення в установленому порядку статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС або потерпілих від Чорнобильської катастрофи.
Суд першої інстанції вказав, що згідно довідки №22 Держадміністрації Житомирської області м. Коростень від 20.09.1993, на підставі якої видано посвідчення постраждалого внаслідок Чорнобильської катастрофи, ОСОБА_1 постійно проживав або постійно працював в зоні гарантованого добровільного відселення не менше трьох років у АДРЕСА_1 з 20.10.1988 по 20.09.1993 (дата видачі довідки).
Отже, суд дійшов висновку, що видавши позивачу посвідчення серії Б категорії 3, держава в особі Житомирської облдержадміністрації визнала, що він станом на 01.01.1993 проживав у зоні гарантованого добровільного відселення не менше трьох років.
За наведених обставин суд дійшов висновку, що наявність у позивача посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (категорія 3) серії НОМЕР_1 від 14.10.1993 також підтверджує той факт, що позивач з моменту аварії на ЧАЕС та станом на 01.01.1993 постійно проживав у зоні гарантованого добровільного відселення не менше 3 років, що дає йому право на призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку.
В свою чергу, згідно положень статті 55 Закону №796-XII вбачається, що умовами надання пенсії за віком позивачу із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" є: наявність відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу; постійне проживання у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 не менше 3 років; досягнення необхідного віку для призначення пенсії згідно зі статтею 55 Закону №796-XII.
Під час розгляду справи судом першої інстанції встановлено, що загальний період навчання/роботи позивача в зоні гарантованого добровільного відселення за наданими документами становить 12 років 5 місяців 1 день, страховий стаж згідно оскаржуваного рішення пенсійного органу складає 33 роки 9 місяців 3 дні.
Враховуючи викладені вище обставини, суд першої інстанції дійшов висновку, що рішення від 22.01.2025 №064250010159 про відмову у призначенні пенсії із зниженням пенсійного віку, передбаченого статтею 55 Закону №796-XII є протиправним та підлягає скасуванню. А оскільки позивач 12.01.2025 досяг пенсійного віку, із заявою про призначення пенсії звернувся 15.01.2025, суд першої інстанції вказав про наявність підстав для зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком із зменшенням пенсійного віку на 6 років з дня виникнення права на пенсію, а саме з 13.01.2025.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Приписами частини 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з положеннями статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-ІV (далі - Закон №1058-ІV) право на пенсію за віком мають особи після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31.12.2017.
Починаючи з 01 січня 2018 року, право на призначення пенсії за віком після досягнення 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 01 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 45 Закону №1058-ІV пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.
Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення, визначає Закон України від 28.02.1991 №796-XII "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".
Згідно з частиною 1 статті 55 Закону №796-ХІІ, особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.
Положеннями пункту 5 частини 2 статті 55 Закону №796-ХІІ передбачено, зокрема, що потерпілі від Чорнобильської катастрофи - особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років, мають право на зниження пенсійного віку 3 роки та додатково 1 рік за 2 роки проживання, роботи, але не більше 6 років.
При цьому, початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.
Зі змісту рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від №064250010159 від 22.01.2025 судом встановлено, що позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону №796-XII, оскільки категорія в посвідченні постраждалого від ЧАЕС не відповідає зоні проживання.
Однак, колегія суддів звертає увагу, що матеріалами справи, а саме посвідченням серії НОМЕР_1 від 14.10.1993 підтверджено статус позивача як особи, потерпілої внаслідок Чорнобильської катастрофи. 
Згідно довідки №22 Держадміністрації Житомирської області м. Коростень від 20.09.1993, на підставі якої видано посвідчення постраждалого внаслідок Чорнобильської катастрофи, ОСОБА_1 постійно проживав або постійно працював в зоні гарантованого добровільного відселення не менше трьох років у АДРЕСА_1 з 20.10.1988 по 20.09.1993 (дата видачі довідки).
Судом апеляційної інстанції враховано, що в постановах від 19.09.2019 у справі № 556/1172/17, від 11.03.2024 у справі № 500/2422/23, від 19.09.2024 у справі № 460/23707/22, від 02.10.2024 у справі № 500/551/23 Верховний Суд також зазначив, що виникнення права на зниження пенсійного віку законодавець пов`язує із фактом фізичного перебування особи у зоні радіоактивного забруднення у зв`язку з постійним проживанням, або у зв`язку з роботою в такій місцевості. Водночас зниження пенсійного віку залежить від рівня радіологічного забруднення місцевості та тривалості проживання в ній особи.
Матеріалами справи, а саме довідкою Кремнецького ліцею Лугинської селищної ради Коростенського району Житомирської області №15 від 14.01.2025, підтверджується, що ОСОБА_1 в період з 01.09.1986 по 23.09.1987 та з 21.01.1988 по 15.06.1988 навчався в Кремнянській середній школі (а.с. 14). Згідно постанови КМУ №106 від 23.07.1991 с. Кремне віднесено до зони гарантованого добровільного відселення.
Згідно довідки Державного навчального закладу «Малинський професійний ліцей» №2023 від 10.04.2024, ОСОБА_1 навчався в ДНЗ «Малинський професійний ліцей» територіальне відокремлене спеціалізоване відділення м. Коростень з 01.09.1988 по 30.05.1989. Учбовий заклад знаходиться у м. Коростень та належить до зони гарантованого добровільного відселення.
Загальний період навчання становить 2 роки 2 місяці 18 днів.
Відповідно до довідки Структурного підрозділу Коростенська колійна машинна станція від 15.03.2024 №129 ОСОБА_1 працював на Колійній машинній станції №122 Південно-Західної залізниці в періоди:
- з 17.07.1991 по 29.09.1991;
- з 20.04.1992 по 09.02.1997;
- з 22.08.1997 по 29.10.2002.
Структурний підрозділ Коростенська колійна машинна станція знаходиться за адресою: 11505, Житомирська область, м. Коростень.
Згідно постанови КМУ №106 від 23.07.1991 м. Коростень віднесено до зони гарантованого добровільного відселення.
Відтак, період роботи позивача згідно вказаної вище довідки станом на 01.01.1993 складає 10 місяців 25 днів (з 17.07.1991 по 29.09.1991, з 20.04.1992 по 01.01.1993), а загальний період проживання/роботи на території гарантованого добровільно відселення станом на 01.01.1993 становить більше 3 років, що надає позивачу право на призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку.
При цьому суд першої інстанції правильно виснував, що матеріали справи не містять будь-яких доказів про те, що згадані вище довідки є неправдивими або відкликаними, у зв`язку з чим відсутні підстави для сумнівів щодо їх достовірності.
Щодо доводів апелянта стосовно того, що категорія в посвідчення позивача не відповідає зоні проживання, то суд апеляційної інстанції зауважує, що виникнення права на зниження пенсійного віку пов`язано із фактом фізичного перебування особи у зоні радіоактивного забруднення у зв`язку з постійним проживанням, або у зв`язку з роботою в такій місцевості, а тому такі доводи пенсійного органу в цій частині не заслуговують на увагу.
Таким чином, оскільки відповідно до матеріалів справи ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 та на день звернення до відповідача із заявою про призначення пенсії досяг віку 54 роки, має необхідний страховий стаж – 33 роки 9 місяців 3 дні, а тому, враховуючи встановлені фактичні обставини справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивач має право на призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку на 6 років. 
Відтак висновок суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову є правильним і доводи апеляційної скарги його не спростовують.
Згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Оскільки, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
У Х В А Л И В :
апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 25 листопада 2025 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених пп. "а"-"г" п.2 ч.5 ст. 328 КАС України.

Головуючий	 		Слободонюк М.В.	
 	 	 	 	
Судді	 	  	Канигіна Т.С.    Кузьмишин В.М.