24.02.2026
	Справа № 646/602/26	

Провадження № 3/646/323/2026

П О С Т А Н О В А
іменем України

24.02.2026 року Основ`янський районний суд міста Харкова у складі судді Глоби М.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Харкові справу про адміністративне правопорушення, яка надійшла від Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції про притягнення до адміністративної відповідальності
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, пенсіонера, інваліда 2 групи, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ,
за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ст. ст. 122-4, 124 КУпАП,

В С Т А Н О В И В:

11.01.2026 року о 15 год. 39 хв., ОСОБА_1 керуючи в районі домоволодіння № 82 по пр. Аерокосмічний в м. Харкові, транспортним засобом - автомобілем марки «Hyundai Tucson», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під час руху транспортного засобу заднім ходом не впевнився в безпечності, скоїв наїзд на кіоск, чим порушив вимоги п. 10.9 ПДР України. Внаслідок ДТП автомобіль отримав пошкодження.

Крім того, 11.01.2026 року о 15 год. 39 хв., ОСОБА_1 керуючи в районі домоволодіння № 82 по пр. Аерокосмічний в м. Харкові, транспортним засобом - автомобілем марки «Hyundai Tucson», реєстраційний номер НОМЕР_2 , став учасником ДТП, після чого залишив місце дорожньо-транспортної пригоди, чим порушив вимоги п. 2.10 «а» ПДР України.

Вказані дії ОСОБА_1 кваліфіковані за ст. 122-4 КУпАП, як залишення  водієм транспортного засобу на порушення встановлених правил місця дорожньо-транспортної пригоди, до якої вона причетна та за ст. 124 КУпАП, як порушення учасником дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів.

Відповідно до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Як зазначено у ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст. ст. 252, 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд має повно, всебічно та об`єктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності та з`ясувати, чи було скоєно адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, повідомлявся про час та місце його проведення завчасно та належним чином, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутністю, свою провину в скоєному правопорушенні визнає в повному обсязі та щиро кається. 

Положеннями ст. 268 КУпАП не передбачено обов`язкової участі у розгляді особи, стосовно якої складено протокол за ст. 122-4, ст. 124 КУпАП.

Згідно ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Статтею 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 року № 475/ 97- ВР, гарантовано кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.

Більш того, суд вважає необхідним зазначити про те, що у своєму рішенні від 26.04.2007 року у справі «Олександр Шевченко проти України», Європейський суд з прав людини вказав на те, що розумність тривалості провадження в суді повинна оцінюватись відповідно до обставин справи та наступних критеріїв: складність справи, поведінка заявника (в даному випадку порушника) та відповідних органів влади, а також важливості для заявника (порушника) питання, що розглядається.

Окрім цього, у відповідності до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження.

Рішенням Європейського суду з прав людини від 03.04.2008 року у справі «Пономарьов проти України» наголошено, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Статтею 277 КУпАП визначені строки розгляду справ про адміністративні правопорушення, відповідно до яких справа про адміністративні правопорушення, передбачені ст. 122-4, ст. 124 КУпАП розглядається у п`ятнадцятиденний строк з дня одержання органом (посадовою особою), правомочним розглядати справу, протоколу про адміністративне правопорушення та інших матеріалів справи.

Згідно з одним із принципів судочинства визнано пріоритет публічного інтересу над приватним. Безпідставне умисне затягування розгляду справи нівелює завдання КУпАП, яким є охорона прав і свобод громадян, зміцнення законності та виховання громадян.

Крім того, недотримання строків розгляду справ про адміністративні правопорушення порушує конституційне право на судовий захист і негативно впливає на ефективність та авторитет судової влади, а не понесення відповідальності за скоєне правопорушення дискредитує державу та руйнує моральні цінності суспільства.

Приймаючи до уваги, що в матеріалах справи міститься заява від ОСОБА_1 про розгляд справи у його відсутність, суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності останнього.

Розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення та наявні в ній докази, суд вважає, що провина ОСОБА_1 у фактично скоєному підтверджується наступним.

Даними протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 568144 від 16.01.2026 року, відповідно до якого, 11.01.2026 року о 15 год. 39 хв., ОСОБА_1 керуючи в районі домоволодіння № 82 по пр. Аерокосмічний в м. Харкові, транспортним засобом - автомобілем марки «Hyundai Tucson», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під час руху транспортного засобу заднім ходом не впевнився в безпечності, скоїв наїзд на кіоск, чим порушив вимоги п. 10.9 ПДР України. Внаслідок ДТП автомобіль отримав пошкодження. А також даними протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 568152 від 16.01.2026 року, відповідно до якого, 11.01.2026 року о 15 год. 39 хв., ОСОБА_1 керуючи в районі домоволодіння № 82 по пр. Аерокосмічний в м. Харкові, транспортним засобом - автомобілем марки «Hyundai Tucson», реєстраційний номер НОМЕР_2 , став учасником ДТП, після чого залишив місце дорожньо-транспортної пригоди, чим порушив вимоги п. 2.10 «а» ПДР України (а.с. 1, 2).

Протоколи про адміністративні правопорушення складені уповноваженою особою, з дотриманням вимог ст. 256 КУпАП. Як вбачається зі змісту протоколів, ОСОБА_1 були роз`яснені його права, передбачені ч. 1 ст. 268 КУпАП та роз`яснені положення ст. 63 Конституції України.

Даними схеми місця ДТП, на якій зафіксовані обставини наїзду 11.01.2026 року транспортного засобу – автомобіля марки «Hyundai Tucson», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керування ОСОБА_1 на кіоск (а.с. 3).

Даними пояснень ОСОБА_2 від 11.01.2026 року, ОСОБА_1 від 16.01.2026 року (а.с. 4, 7).

Даними рапорту від 11.01.2026 року (а.с. 5, 6).

Відповідно до вимог п. 10.9 ПДР України, під час руху транспортного засобу заднім ходом водій не повинен створювати небезпеки чи перешкод іншим учасникам руху. Для забезпечення безпеки руху він у разі потреби повинен звернутися за допомогою до інших осіб.

За порушення учасником дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, передбачена відповідальність за ст. 124 КУпАП.

п. 2.10 «а» ПДР України, зобов`язує водія у разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди: негайно зупинити транспортний засіб і залишатися на місці пригоди.

За порушення вимог п. 2.10 «а» ПДР України передбачена відповідальність за ст. 122-4 КУпАП, як залишення водіями транспортних засобів, іншими учасниками дорожнього руху на порушення встановлених правил місця ДТП, до якої вони причетні.

Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження того, що ОСОБА_1 оскаржував заходи забезпечення провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Таким чином, враховуючи практику Європейського суду з прав людини, яка вказує на необхідність оцінювати докази керуючись критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (рішення ЄСПЛ «Авшар проти Туреччини»), суд враховує наявність узгоджених між собою, належних та допустимих доказів, які вказують на наявність в діях ОСОБА_1 порушення п. 10.9, п. 2.10 «а» ПДР України.

Згідно вимог ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватись вимог Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, ст. 53 цього Закону передбачено, що юридичні та фізичні особи, винні в порушенні законодавства про дорожній рух, відповідних правил, нормативів і стандартів, несуть відповідальність згідно з законодавством України.

У рішенні по справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати (далі Суд) постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

За таких обставин виявленого порушення в діях ОСОБА_1 міститься порушення п. 10.9, п. 2.10 «а» ПДР України.

Вирішуючи питання щодо накладення стягнення на ОСОБА_1 , суд керується таким.

Згідно ч. 2 ст. 36 КУпАП, якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених. До основного стягнення в цьому разі може бути приєднано одне з додаткових стягнень, передбачених статтями про відповідальність за будь-яке з вчинених правопорушень.

Згідно ст. 33 КУпАП при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Обставинами, що пом`якшують відповідальність ОСОБА_1 за вчинене адміністративне правопорушення, відповідно до ст. 34 КУпАП визнається щире розкаяння винного.

Обставинами, що обтяжують відповідальність ОСОБА_1 за вчинене правопорушення, судом не встановлено.

Європейський суд з прав людини поширює стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, на провадження у справах про адміністративні правопорушення (справа «Надточий проти України від 15.05.2008 року»). ЄСПЛ зазначив, що український уряд визнав кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення.

У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16.10.2008 року), Європейський Суд вказав, що при призначенні покарання «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи». 

Також, як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09.06.2005 року), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24.03.2005 року) Європейський Суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значним, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу законності і воно не було свавільним».

Таким чином, при вирішенні питання щодо накладення стягнення за адміністративні правопорушення, враховуючи характер вчинених правопорушень, дані про особу, яка притягується до адміністративної відповідальності, ступінь його вини, майновий стан, наявність обставин, що пом`якшують та відсутність обставин, що обтяжують відповідальність за скоєне, кількість вчинених правопорушень, а також що ОСОБА_1 є водієм, в розумінні ПДР України, суд вважає за можливе призначити йому, як особі, яка керувала транспортним засобом та порушила правила дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортного засобу - адміністративне стягнення за кожне з правопорушень окремо, в межах санкції ст. 124 КУпАП, та як особі, яка залишила місце дорожньо-транспортної пригоди - адміністративне стягнення, передбачене ст. 122-4 КУпАП, та відповідно до ст. 36 КУпАП - адміністративне стягнення в межах санкції, встановлено за більш серйозне правопорушення з числа вчинених, а саме за ст. 122-4 КУпАП у виді штрафу, що є достатньою мірою відповідальності за скоєні адміністративні правопорушення.

Відповідно до ст. 40-1 КУпАП судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення. Розмір і порядок сплати судового збору встановлюється законом. 

Однак, відповідно до ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються, між іншим, інваліди ІІ групи, ОСОБА_1 має право на пільги, встановлені законодавством України для інвалідів ІІ групи (посвідчення № НОМЕР_1 ), тому суд приходить до висновку про звільнення ОСОБА_1 від сплати судового збору.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 7, 8, 33-38, 122-4, 124, 247, 248-249, 279, 283-285, 298 КУпАП, суд –
П О С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 визнати винуватим у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. ст. 122-4, 124 КУпАП та накласти на нього адміністративне стягнення 

за ст. 124 КУпАП у виді штрафу в дохід держави у розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) грн. 00 коп.;

за ст. 122-4 КУпАП у виді штрафу в дохід держави у розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3400 (три тисячі чотириста) грн. 00 коп.

Відповідно до ст. 36 КУпАП, остаточно накласти на ОСОБА_1 адміністративне стягнення за ст.122-4 КУпАП у виді штрафу в дохід держави у розмірі 

двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3400 (три тисячі чотириста) грн. 00 коп. (рахунок отримувача: UA168999980313020149000020001, код отримувача: 37874947, отримувач: ГУК у Харківській області, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), МФО: 899998, код класифікації доходів бюджету: 21081300).

Постанова судді протягом десяти днів з дня її винесення може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги, через Основ`янський районний суд міста Харкова.

Суддя