ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3123/26 Справа № 243/8425/25 	  	Суддя у 1-й інстанції - Дюміна Н. О. Суддя у 2-й інстанції - Никифоряк Л. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2026 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд колегією суддів у складі:
судді-доповідача Никифоряка Л.П.,
суддів Гапонова А.В., Халаджи О.В.,
за участі секретаря судового засідання Сахарова Д.О.,

Учасники справи:
позивач ОСОБА_1 ,
відповідач Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області,
розглянув відкрито в залі судових засідань Дніпровського апеляційного суду в місті Дніпро справу, що виникла з цивільних правовідносин, в якій подана апеляційна скарга Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 20 листопада 2025року, головуючий у суді першої інстанції Дюміна Н.О.,
В С Т А Н О В И В:
Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
У вересні 2025року ОСОБА_1 подала в суд позов проти Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (далі-Головне управління, Управління) з вимогою про стягнення нарахованої, але не виплаченої, пенсії в порядку спадкування за законом у розмірі 242 176,77грн, яка залишилась після смерті ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Існування таких вимог позивачка пов`язувала із тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її чоловік – ОСОБА_2 , після смерті якого відкрилась спадщина у вигляді недоотриманої пенсії у сумі 242 176,77грн, стягнутої з Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 05 квітня 2023року у справі №200/343/23. Судом на виконання вказаного рішення ОСОБА_2 було видано виконавчий лист, який до смерті останнім на примусове виконання не подавався. Добровільно відповідач рішення суду також не виконав. На звернення позивача відповідач повідомив, що заборгованість у розмірі 242 176,77грн ним виплачена померлому при житті, проте це не відповідає дійсності. 
Позивачка вважала дії відповідача незаконними та такими, що перешкоджають реалізації спадкових прав позивачки на отримання після смерті чоловіка всього обсягу спадкового майна, наполягала на тому, що суми пенсії, які перейшли у спадщину, передаються спадкоємцям в повному обсязі.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції 
Рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 20 листопада 2025року позов  ОСОБА_1 про стягнення недоотриманої пенсії в порядку спадкування за законом задоволено. Стягнуто з Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на користь ОСОБА_1 недоотриману пенсію, що була нарахована ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , за період з 20 жовтня 2021року по 31 жовтня 2022року в сумі 242 176,77грн. Вирішено питання розподілу судових витрат.
Суд першої інстанції, задовольняючи позов, виходив з обґрунтованості та доведеності позовних вимог, виснував, що за життя чоловік позивачки недоотримав пенсію, яка увійшла до складу спадщини, а тому позивачка як спадкоємець першої черги за законом набула право на отримання невиплаченої пенсії.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
18 грудня 2025року Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області подало безпосередньо до суду апеляційної інстанції за допомогою системи “Електронний суд” апеляційну скаргу на рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 20 листопада 2025року.
В апеляційній скарзі висловило вимогу про скасування рішення суду першої інстанції та відмову у задоволенні позовних вимог.
Незаконність та необґрунтованість рішення суду на думку заявника полягає у тому, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що пенсійні виплати за минулий період у тому числі нараховані на виконання рішень суду, що набрали законної сили, проводяться отримувачам за окремою програмою, передбаченою в бюджеті Пенсійного фонду України на відповідну мету, за рахунок коштів Державного бюджету України на відповідний рік, відповідачем в межах компетенції відповідно до покладених судом зобов`язань виконано рішення суду та нараховано заборгованість з пенсії у визначеному в рішенні суду розмірі, яка підлягала виплаті за рахунок коштів державного бюджету.
Заявник стверджував, що Управління є розпорядником кошів нижчого рівня, тобто лише здійснює відповідне нарахування, формує потребу в коштах та направляє її за належністю, а покриття витрат Пенсійного фонду України на виплату сум, призначених за рішенням судів, проводиться за рахунок коштів Державного бюджету України. Кошти Пенсійного фонду України не включаються до складу Державного бюджету України, їх використання на не передбачені законодавством цілі, забороняється. 
Також вважав, що оскільки заборгованість по виплаті недоотриманої пенсії має бути здійснена за рахунок державного бюджету лише після відповідного фінансування, а в матеріалах справи відсутні відомості щодо заміни померлого отримувача пенсії його правонаступником або зміни способу виконання рішення суду, Головне управління не має правових підстав для здійснення виплати недоотриманої пенсії за рішенням суду у справі №200/343/23. 
Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи
Позивач своїм правом, передбаченим статтею 360 ЦПК України, не скористався та відзиву на апеляційну скаргу не подавав. 
Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції
22 грудня 2025року ухвалою судді Дніпровського апеляційного суду було витребувано зі Слов`янського міськрайонного суду Донецької області цивільну справу №243/8425/25; 21 січня 2026року справа надійшла на адресу апеляційного суду.
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 22 січня 2026року відкрито апеляційне провадження у справі.
09 лютого 2026року ухвалою Дніпровського апеляційного суду справу призначено до судового розгляду на 1130год 10 березня 2026року.
Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом сторони у справі повідомлені належним чином у відповідності до вимог статей 128-130 ЦПК України, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень, довідками про доставку електронного листа та отримання документів в Електронному суді.
Фактичні обставини встановлені в ході судового розгляду, які підтверджені належними та допустимими доказами
Позивачка ОСОБА_1 (дошлюбне прізвище - ОСОБА_3 ) з 18 серпня 2001року перебувала у шлюбі з ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_1 від 18 серпня 2001року /а.с.31/.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 05 квітня 2023року у справі № 200/343/23, було частково задоволено адміністративний позов ОСОБА_2 . Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо не виплати ОСОБА_2 пенсії за період з 20 жовтня 2021року по 31 жовтня 2022року у розмірі 242 176,77грн. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області виплатити ОСОБА_2 заборгованість з пенсії за період з 20 жовтня 2021року по 31 жовтня 2022року у розмірі 242 176,77грн. В задоволенні іншої частини позовних вимог — відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат /а.с.21-29/.
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 від 16 серпня 2023року, актовий запис №3461 /а.с.30/.
Після смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина на належне йому майно.
26 грудня 2023року приватним нотаріусом Покровського районного нотаріального округу Донецької області Шарафєєвим Ю.О. заведено спадкову справу № 33/2023 до майна померлого ОСОБА_2 , номер у Спадковому реєстрі 71788643, що підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 75274401 від 26 грудня 2023року, з якого також вбачається, що спадкова справа заведена на підставі поданої нотаріусу заяви про прийняття спадщини від дружини спадкодавця — ОСОБА_1 /а.с.11/.
За відомостями Єдиного реєстру нотаріусів приватний нотаріус Шарафєєв Ю.О., який здійснював свою діяльність у місті Селидове Покровського району Донецької області, тимчасово не діє. При цьому, Селидівська міська територіальна громада (за винятком м.Українськ, с-ще Цукурине) з 19 серпня 2024року по 03 січня 2025року була віднесена до Переліку територій активних бойових дій, а з 04 січня 2025року віднесена до Переліку тимчасово окупованих російською федерацією територій України.
У листопаді 2024року ОСОБА_1 звернулась до Головного управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області з заявою, в якій повідомила, що є єдиним спадкоємцем ОСОБА_4 , якому так і не була виплачена стягнута на підставі рішення суду недоплачена пенсія у розмірі 242 176,77грн, у зв`язку з чим просила повідомити чи планується відповідна виплата та коли. На вказану заяву Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області 04 грудня 2024року було надано відповідь №32992-30019/Б-02/8-050024, в якій зазначено, що ОСОБА_2 перебував на обліку в Головному управлінні та отримував пенсію на пільгових умовах відповідно до частини 3 статті 114 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, яка призначена на виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 26 липня 2022року у справі №380/7262/22. Заборгованість з пенсії за період з 20 жовтня 2021року по 31 жовтня 2022року в сумі 242 176,77грн нарахована ОСОБА_2 на виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 05 квітня 2023року у справі № 200/343/23, яке набрало законної сили 25 травня 2023року, як така, що не передбачена бюджетом Пенсійного фонду України та потребує додаткового фінансування, фактично була виплачена пенсіонеру після отримання відповідного фінансового ресурсу. У відповіді Головного управління також міститься посилання на статтю 379 КАС України щодо заміни сторони виконавчого провадження його правонаступником /а.с.12/.
Проте, заборгованість з пенсії в сумі 242 176,77грн виплачена так і не була, що підтверджували сторони у заявах по суті справи.
ОСОБА_1 зверталась до Донецького окружного адміністративного суду з заявою про заміну стягувача у виконавчому листі, виданому по справі № 200/343/23, у задоволенні якої ухвалою від 14 липня 2025року було відмовлено.
Мотивувальна частина
Позиція апеляційного суду
Суд апеляційної інстанції заслухав суддю-доповідача щодо змісту судового рішення, яке оскаржено, дослідив доводи апеляційної скарги та з`ясував межі, в яких повинна здійснюватися перевірка рішення, встановлюватися обставини і досліджуватися докази. 
Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції надважливого значення надав тій обставині, що за життя чоловік позивачки недоотримав пенсію, яка увійшла до складу спадщини, а позивачка є його спадкоємцем, а тому як спадкоємець набула право на отримання невиплаченої пенсії.
Як правову підставу для задоволення позову суд першої інстанції зазначив статтю 1227 ЦК України, відповідно до положень якої виплати пенсії, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності входять до складу спадщини. 
Вислухав пояснення учасників справи котрі з`явились до суду, за відсутності інших учасників справи, які повідомлені про дату, час і місце судового засідання у спосіб встановлений законом апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення так як судом першої інстанції при ухваленні рішення додержані норми матеріального і процесуального права.
Мотиви та норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції
Визначальним для правильного вирішення даної справи є з`ясування питання про те, чи має позивачка право на спадкове майно у вигляді пенсії, виплатити яку на користь спадкодавця зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на підставі рішення суду у справі № 200/343/23.
Частиною першою статті 316 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Відповідно до статтей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. 
До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).
Згідно зі статтею 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.
У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (стаття 1261 ЦК України).
В силу частини першої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.
Як вбачається з витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 75274401 від 26 грудня 2023року позивачка ОСОБА_1 спадщину після смерті чоловіка - ОСОБА_2 прийняла, подавши нотаріусу заяву про прийняття спадщини, на підставі якої приватним нотаріусом Покровського районного нотаріального округу Донецької області Шарафєєвим Ю.О. 26 грудня 2023року заведено спадкову справу № 33/2023.
Статтею 1219 ЦК України передбачені права та обов`язки особи, які не входять до складу спадщини, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема: особисті немайнові права; право на участь у товариствах та право членства в об`єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами; право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 цього Кодексу.
Відповідно до статті 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV від 09 липня 2003року сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, виплачується – по місяць смерті включно членам його сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі непрацездатним членам сім`ї, зазначеним у частині другій статті 36 цього Закону, які знаходилися на його утриманні, незалежно від того, проживали вони разом з померлим пенсіонером чи не проживали. Члени сім`ї, зазначені в частині першій цієї статті, повинні звернутися за виплатою суми пенсії померлого пенсіонера протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. У разі звернення кількох членів сім`ї, які мають право на отримання суми пенсії, зазначеної у частині першій цієї статті, належна їм відповідно до цієї статті сума пенсії ділиться між ними порівну. У разі відсутності членів сім`ї, зазначених у частині першій цієї статті, або у разі не звернення ними за виплатою вказаної суми в установлений частиною другою цієї статті строк сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, входить до складу спадщини.
Зміст частини третьої статті 52 Закону також узгоджується зі змістом статті 1227 ЦК України, якою визначено, що суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомоги у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності – входять до складу спадщини.
Крім того, зміст вищевказаних норм узгоджується із положеннями Закону України «Про пенсійне забезпечення», де в частині першій статті 91 вказано, що суми пенсії, що належали пенсіонерові і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, передаються членам його сім`ї, а в разі їх відсутності – входять до складу спадщини.
Положення частин другої, третьої статті 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», які є спеціальними стосовно правовідносин про спадкування сум пенсії, не обмежують право на отримання сум пенсії, що належала пенсіонерові і не була ним отримана у зв`язку з його смертю. Ці положення тільки визначають подію, умови, час, коло осіб і їх правове становище, предмет правовідносин, із настанням яких можлива виплата недоотриманої пенсії померлого пенсіонера. Приміром, недоотримана пенсія померлого пенсіонера виплачується як пенсія членам його сім`ї за умови, якщо саме ці суб`єкти правовідносин звернулися за її виплатою упродовж шести місяців з дня відкриття спадщини, а якщо у цей проміжок часу не звернулися, сума недоотриманої пенсії набирає іншої правової якості – переходить у спадщину, яку члени сім`ї та/або інші особи, але вже як спадкоємці, можуть отримати як спадщину.
Аналіз наведених норм матеріального права дає можливість дійти висновку про те, що суми пенсії, які перейшли у спадщину, передаються спадкоємцям у повному обсязі, без будь-яких часових обмежень. 
Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 23 вересня 2020року у справі № 428/6685/19 (провадження № 61-7985св20).
Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постанові від 14 лютого 2022 року у справі №243/13575/19 (провадження № 61-11268сво20) зазначив, що тлумачення статті 1227 ЦК України доводить, що:
– цією правовою нормою встановлено сингулярне правонаступництво членів сім`ї спадкодавця на отримання належних йому та не отриманих ним за життя грошових сум заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, інших соціальних виплат. Указані суми включаються до складу спадщини лише у разі відсутності у спадкодавця членів сім`ї чи їх відмови від права на отримання вказаних сум. Специфіка правонаступництва прав на отримання сум заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат обґрунтовується необхідністю: а) створення умов для охорони майнових інтересів членів сім`ї спадкодавця в разі, коли вони не є його спадкоємцями; б) забезпечення можливості реалізації права на одержання членами сім`ї спадкодавця належних йому грошових коштів без дотримання передбаченої ЦК України процедури оформлення спадщини;
– право на одержання грошових сум заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, інших соціальних виплат виникає у членів сім`ї спадкодавця внаслідок вказівки закону (стаття 1227 ЦК України) та додаткового юридичного факту – смерті спадкодавця. Окрім цього, звичайно, необхідно, щоб спадкодавець не реалізував належне йому право на отримання певних сум. Причини, через які ці суми не були отримані, можуть бути різноманітними, але закон не надає їм юридичного значення. Моментом, з якого виникатимуть права на отримання виплат, буде момент смерті спадкодавця. Законодавець не вказує, що перехід права на отримання цих сум є спадкуванням, а члени сім`ї – спадкоємцями. Це має важливе значення, оскільки дозволяє зробити висновок, що на набуття права на одержання грошових сум відповідно до статті 1227 ЦК України не поширюються норми про спадкування за заповітом або законом, зокрема, щодо усунення від спадкування (стаття 1224 ЦК України), прийняття, строків прийняття та оформлення спадщини, врахування цих сум при визначенні розміру обов`язкової частки (стаття 1241 ЦК України), задоволення вимог кредиторів (стаття 1281 ЦК України). Відповідно, при включенні зазначених прав до складу спадщини їх спадкування має відбуватися за правилами, встановленими для спадкування за заповітом або законом;
– право на перерахунок певних виплат, яке мав винятково спадкодавець, що був їх одержувачем, оскільки така можливість пов`язана з його суб`єктивним правом (зокрема право на страхові виплати). Саме тому у членів сім`ї спадкодавця або ж у спадкоємців не виникає права вимагати перерахунку відповідних сум. Теж саме стосується і випадку вимагати призначення тієї чи іншої виплати. Тому потрібно відмежовувати ситуації при застосуванні положень статті 1217 ЦК України, за яких члени сім`ї чи спадкоємці вимагають перерахунку чи призначення певних виплат, та випадки, за яких спадкодавцю неправомірно припиняють ті чи інші виплати.
Так, судом встановлено, що позивачка подала нотаріусу заяву про прийняття спадщини після смерті чоловіка, проте приватним нотаріусом ОСОБА_5 свідоцтво про право на спадщину видано не було, оскільки вказаний нотаріус тимчасово не здійснює свою діяльність у зв`язку з активними бойовими діями на території, на якій він здійснював свою діяльність, та подальшою окупацією цієї території. 
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 05 квітня 2023року у справі № 200/343/23, яке набрало законної сили, було зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області виплатити ОСОБА_2 заборгованість з пенсії за період з 20 жовтня 2021року по 31 жовтня 2022року у розмірі 242 176,77грн.
Проте, як наполягала у позовній заяві позивачка, та не заперечував у заявах по суті справи відповідач, пенсія в сумі 242 176,77грн виплачена так і не була.
У зв`язку з цим, вищевказана сума пенсії входить до складу спадщини, яка відкрилась після смерті ОСОБА_2 , а відтак ОСОБА_1 має право на її отримання в порядку спадкування за законом.
Безпідставними є посилання апеляційної скарги на те, що у відповідача немає правових підстав для здійснення позивачці недоотриманої пенсії ОСОБА_2 через відсутність в матеріалах справи відомостей щодо заміни ОСОБА_2 його правонаступником або зміни способу виконання рішення суду. ОСОБА_1 зверталась до суду з заявою про заміну стягувача у виконавчому листі, виданому по справі № 200/343/23, проте ухвалою Донецького окружного адміністративного суду у задоволенні від 14 липня 2025року у задоволенні заяви було відмовлено, оскільки спір виник про цивільне право, предметом якого є майнова вимога позивачки визнати за нею в порядку спадкування право власності на майно — грошові кошти недоотриманої пенсії, які належали померлому чоловікові, а тому підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства. У правовідносинах щодо захисту осіб, що наділені правом отримання нарахованих, але неодержаних за життя пенсіонера сум пенсії, вказане процесуальне питання, у випадку відмови органу пенсійного фонду у позасудовому порядку (добровільно) здійснити виплату суми недоплаченої пенсії, не може бути вирішене за правилами статей 52, 379 КАС України, тобто з використанням інституту процесуального правонаступництва або заміни сторони виконавчого провадження.
Твердження апеляційної скарги про те, що виплата заборгованості недоотриманої пенсії ОСОБА_2 має бути сплачена за рахунок коштів Державного бюджету України лише після відповідного фінансування, не мають правового значення при вирішенні даного спору та жодним чином не впливають на правильність ухваленого судом першої інстанції рішення, не є підставою для відмови позивачці у задоволенні позову про стягнення на її користь недоотриманої померлим чоловіком пенсії в порядку спадкування за законом, оскільки стосуються виключно порядку виплати недоотриманої спадкодавцем пенсії, а не права позивачки на спадкове майно, яке входить до складу спадщини після смерті її чоловіка. 
Нарахування заборгованості з пенсії до виплати без фактичного здійснення такої виплати не можна вважати належним виконанням рішення суду, яким зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області виплатити ОСОБА_2 заборгованість з пенсії, а тому колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги про те, що Головним управлінням рішення суду виконано.
Стаття 129-1 Конституції України закріплює, що судове рішення є обов`язковим до виконання, а тому стягнута на підставі рішення суду заборгованість з пенсії має бути виплачена. У зв`язку зі смертю особи, на користь якої таку пенсію стягнуто, сума заборгованості має бути виплачена спадкоємцям, які набути таке право в порядку спадкування за законом або заповітом. 
Таке право позивачки передбачено цивільним законодавством і не може обмежуватись через відсутність відповідного фінансування.
Отже, встановивши фактичні обставини у справі, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог.
За викладених обставин, суд першої інстанції встановивши, що позивачка має право на спадкове майно – пенсію, яку Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області було зобов`язано виплатити спадкодавцю на підставі рішення суду, дійшов правильного висновку про задоволення позовних вимог у зв`язку з необхідністю захисту прав позивачки, як спадкоємця, на отримання належного їй спадкового майна – пенсії спадкодавця, яка залишилася не отриманою останнім за життя. 
Доводи апеляційної скарги не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки, які обґрунтовано викладені у оскаржуваному судовому рішенні, вони зводяться до переоцінки доказів, незгоди заявника з висновками суду щодо їх оцінки та містять посилання на факти, що були предметом дослідження судом. 
Згідно статті 89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Тож, ніщо не вказує на те, що судом не дотримано принципу рівності, що витікає із змісту частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.
Водночас, заявником апеляційної скарги не підтверджено жодних порушень норм процесуального права, через які він не зміг повною мірою реалізувати свої процесуальні права чи які би призвели до ухвалення незаконного рішення, оскільки судом першої інстанції створені умови для того, щоб відповідач надав пояснення та докази щодо обставин, на які він посилався як на підставу своїх заперечень.
Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.
Саме з такого розуміння вищезазначених обставин та норм матеріального права виходить суд апеляційної інстанції, та вважає що суд першої інстанції виконав вимоги закону про законність та обґрунтованість рішення суду, що дає підстави суду апеляційної інстанції відповідно до статті 375 ЦПК України залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.
Керуючись статтями 259, 268, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, –
У Х В А Л И В:
Залишити без задоволення апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області.
Рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 20 листопада 2025року - залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 10 березня 2026року.

Судді: