ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2026 р.	Справа № 520/22977/25	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Бегунца А.О.,
Суддів: Русанової В.Б. , П`янової Я.В. ,
за участю секретаря судового засідання Реброва А.О.
позивача ОСОБА_1 , 
представників позивача Зуб С.Ю., Бут-Абдулаєвої Т.В., 
представника відповідача Захарова К.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Державної податкової служби України на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 22.12.2025, головуючий суддя І інстанції: Бадюков Ю.В., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 26.12.25 року по справі № 520/22977/25
за позовом ОСОБА_1 
до  Державної податкової служби України   
про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення,
ВСТАНОВИВ:
Позивач ОСОБА_1 звернулася до Харківського окружного адміністративного суду адміністративним позовом до Державної податкової служби України, в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просила суд:
- стягнути з Державної податкової служби України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу при затримці виконання рішення суду про поновлення на роботі за період з 04 серпня 2023 року по 01 грудня 2025 року в розмірі 978751,08 грн..
В обгрунтування позовних вимог зазначено, що згідно рішення Харківського окружного адміністративного суду від 03.08.2023 у справі № 520/1970/23, яке набрало законної сили та підлягало негайному виконанню, ОСОБА_1 таким рішенням суду не була поновлена на посаді державної служби категорії "Б" - заступника начальника ГУ ДПС у Харківській області з 03.01.2023, тобто з 04.08.2023 вона повинна була працювати на такій посаді і по теперішній час. Враховуючи той факт, що з боку Державної податкової служби України, як суб`єкта призначення ОСОБА_1 , станом на дату звернення до суду з таким позовом, та під час розгляду справи, наказу ДПС України про поновлення на посаді ОСОБА_1 на вимоги негайного виконання рішення суду не прийнято, з 04.08.2023 і по теперішній час існує період вимушеного прогулу ОСОБА_1 як заступника начальника ГУ ДПС у Харківській області. Отже, в зв`язку з невиконанням з боку ДПС України рішення суду (протиправної бездіяльності), такий період є вимушеним прогулом та підлягає обрахуванню та стягненню з Державної податкової служби України.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 22.12.2025 позовні вимоги задоволено.
Стягнуто з Державної податкової служби України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу при затримці виконання рішення суду про поновлення на роботі за період з 04 серпня 2023 року по 01 грудня 2025 року в розмірі 978751,08 грн.
Стягнуто на користь ОСОБА_1 сплачену суму судового збору в розмірі 9787,52 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової служби України.
Не погодившись з вказаним рішенням, відповідачем ДПС України подано апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на порушення норм права та невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, просить рішення Харківського окружного адміністративного суду від 22.12.2025 скасувати та ухвалити постанову, якою у задоволенні позовних вимог відмовити.
В обгрунтування вимог апеляційної скарги зазначено, що оскільки позивач не перебувала в трудових відносинах з апаратом ДПС, нарахування та виплата заробітної плати ОСОБА_1 здійснювались саме Головним управлінням ДПС у Харківській області, а Державна податкова служба України не здійснює ведення обліку робочого часу та нарахування заробітної плати працівникам територіальних органів. Територіальні органи ДПС, хоча і не є юридичними особами, але відповідно до положень про ці органи є органами державної влади, мають окремий баланс, рахунки в органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, є розпорядниками бюджетних коштів, тому відсутні підстави для задоволення позову. Також зазначає, що суд першої інстанції застосував норму трудового законодавства механічно, не з`ясувавши, чи відповідає ДПС ознакам "власника або уповноваженого ним органу" у розумінні ст.236 КзпП.
Відповідно до відзиву на апеляційну скаргу, позивачем вказано, що зазначаючи, що ОСОБА_1 не перебувала в трудових відносинах з апаратом ДПС України не враховує, що суб`єктом призначення ОСОБА_1 був саме відповідач - Державна податкова служба України, яка і мала виконати рішення суду та видати наказ про поновлення на державній службі, тому саме ДПС України має нести відповідальність за виконання такого рішення суду. Вказує, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що у спірних правовідносинах належним суб`єктом призначення на посаді є Голова ДПС України. Отже, у розумінні ст. 236 КЗпП України, власником (уповноваженим органом), який має обов`язок видати наказ (розпорядження) про поновлення ОСОБА_1 на посаді заступника начальника ГУ ДПС у Харківській області, є Державна податкова служба, а відтак витрати по виплаті середнього заробітку за час затримки виконання рішення Харківського коружного адміністративного суду від 03.08.2023 у справі №520/1970/23 повинна нести саме Державна податкова служба України, як засіб відповідальності за невиконання рішення суду.
В судовому засіданні представник відповідача просив рішення суду першої інстанції скасувати, з підстав зазначених в апеляційній скарзі та у задоволенні позовних вимог відмовити.
Позивач та представники позивача в судовому засіданні просили у задоволенні вимог апеляційної скарги відмовити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, як законне та обгрунтоване.
Заслухавши длоповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку, шо апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Матеріалами справи підтверджено, що рішенням Харківського окружного адміністративного суду №520/1970/23 від 03 серпня 2023 року, залишеним без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 19 грудня 2023 року, позовні вимоги ОСОБА_1 до Державної податкової служби України, Головного управління ДПС у Харківській області, Міністерства фінансів України третя особа Кабінет Міністрів України про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді задоволено. 
Визнано протиправним та скасовано наказ ДПС України від 21 квітня 2022 року №12-дс "Про накладання дисциплінарного стягнення", яким до ОСОБА_1 було вирішено застосувати дисциплінарне стягнення у вигляді догани. 
Визнано протиправним та скасовано погодження Міністерства фінансів України від 13 грудня 2022 року №17030-17-62/29710 "Про погодження звільнення ОСОБА_1 " з посади заступника начальника ГУ ДПС у Харківській області в зв`язку з недотриманням вимог законодавства про державну службу. 
Визнано протиправним та скасовано наказ ДПС України від 14 грудня 2022 року №1849-о "Про припинення державної служби та звільнення ОСОБА_1 ". 
Визнано протиправним та скасовано наказ ГУ ДПС у Харківській області від 19 грудня 2022 року №677-О/ВС "Про оголення наказу ДПС України від 14 грудня 2022 року №1849-о "Про припинення державної служби та звільнення ОСОБА_1 ". Поновлено позивачку на посаді заступника начальника ГУ ДПС у Харківській області з 03 січня 2023 року. Стягнуто з ГУ ДПС у Харківській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 03 січня 2023 року по 03 серпня 2023 року в сумі 245090 грн. 88 коп. 
Допущено судове рішення в частині поновлення позивачки на посаді заступника начальника ГУ ДПС у Харківській області та виплати заробітної плати за один місяці до негайного виконання.
Постановою Верховного Суду по справі № 520/1970/23 від 17.12.2024 касаційну скаргу Міністерства фінансів України задоволено. Касаційні скарги Державної податкової служби України, Головного управління ДПС у Харківській області задоволено частково.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 03 серпня 2023 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 19 грудня 2023 року у справі №520/1970/23 скасовані в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до Міністерства фінансів України про визнання протиправним та скасування погодження Міністерства Фінансів України від 13 грудня 2022 року №17030-17-62/29710 "Про погодження звільнення ОСОБА_1 з посади заступника начальника Головного управління ДПС у Харківській області в зв`язку з недотриманням вимог законодавства про державну службу".
В цій частині прийнято нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.
В іншій частині рішення Харківського окружного адміністративного суду від 03 серпня 2023 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 19 грудня 2023 року у справі №520/1970/23 залишено без змін.
Відповідно до рішення суду по справі № 520/1970/23 з боку ГУ ДПС у Харківській області було виконане рішення суду в частині стягнення суми середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу з дати звільнення (03.01.2023) по дату прийняття рішення суду про негайне поновлення на посаді (03.08.2023) у розмірі 245090,88 грн., яка з боку ГУ ДПС у Харківській області виплачена ОСОБА_1 з відрахуванням всіх податків і зборів у сумі 197298,17 грн.
З метою виконання судового рішення позивачка зверталась до ДПС України із заявою від 05.03.2025 на яку листом від 03.04.2025 № 9428/6/99-00-11-02-02-06 ДПС України повідомило про те, що ДПС України вживаються всі необхідні заходи щодо виконання рішення суду.
06.08.2025 ОСОБА_1 повторно звернулась до ДПС Україниі з аналогічною заявою через особистий прийом, про що свідчить копія відповідного штампу ДПС України на копії заяви позивачки.
15.08.2025 представник ОСОБА_1 - адвокат Бут-Абдулаєва Т. В. звернулась до ГУ ДПС у Харківській області з адвокатським запитом №4-С з проханням надати інформацію, чи надходили з ДПС України розпорядчі документи (Наказ) щодо поновлення за рішенням суду ОСОБА_1 на посаді державної служби категорії "Б" - заступника начальника ГУ ДПС у Харківській області за період з 03.08.2023 по дату надання відповіді на такий адвокатський запит.
На вказаний запит адвоката ГУ ДПС у Харківській області надала відповідь листом від 20.08.2025 № 46460/6/20-40-11-22, яким повідомила, що розпорядчі документи ДПС України щодо поновлення ОСОБА_1 на такій посаді за рішенням суду за період з 03.08.2023 по дату надання відповіді (20.08.2025) до ГУ ДПС у Харківській області не надходило.
Відповідно до отриманої від ГУ ДПС у Харківській області Довідки від 09.07.2025 №74/С/20-40-10-02-11 "Про розмір середньої заробітної плати" станом на 02.01.2023 (на дату звільнення) середньоденна заробітна плата складає 1612,44 грн.
На час розгляду справи, рішення суду в справі № 520/1970/23 в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді не виконано.
Вважаючи, що з 04.08.2023 позивач перебуває у вимушеному прогулі, останній звернувся до суду із позовом про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі за період з 04 серпня 2023 р. по 01 грудня 2025 р. в розмірі 978751, 08 грн. 
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з їх обгрунтованості.
Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції, враховуючи наступне.
Частиною 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з частиною другою статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" судове рішення є обов`язковим до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.
Відповідно до частини другої статті 14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. 
Згідно з частиною третьою статті 14 КАС України невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом (ч.ч.1, 2 ст. 370 КАС України).
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 371 КАС України рішення суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби виконуються негайно.
Згідно з ст. 236 КЗпП України у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.
Таким чином, законодавець передбачив обов`язок роботодавця добровільно і негайно виконати рішення суду про поновлення на роботі працівника в разі його незаконного звільнення. Цей обов`язок полягає у тому, що роботодавець зобов`язаний видати наказ про поновлення працівника на роботі відразу після оголошення рішення суду, незалежно від того, чи буде це рішення суду оскаржуватися.
Негайне виконання судового рішення полягає в тому, що воно підлягає виконанню не з часу набрання ним законної сили, що передбачено для переважної більшості судових рішень, а невідкладно з часу його оголошення в судовому засіданні, чим забезпечується швидкий і реальний захист життєво важливих прав та інтересів громадян і держави.
Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом. Ця відповідальність не поставлена в залежність від дій чи ініціативи працівника.
Відповідальність за затримку власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника, встановлена статтею 236 КЗпП України, згідно якої проводиться виплата середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі незалежно від вини роботодавця в цій затримці.
Середній заробіток за своїм змістом є державною гарантією, право на отримання якого виникло у працівника, який був незаконно позбавлений можливості виконувати свою роботу з незалежних від нього причин. Закон пов`язує цю виплату виключно з фактом затримки виконання рішення про поновлення на роботі.
Таким чином, згідно ст. 236 КЗпП України проводиться виплата середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі незалежно від вини роботодавця в цій затримці. Закон пов`язує цю виплату виключно з фактом затримки виконання рішення про поновлення на роботі.
Для вирішення питання про наявність підстав для стягнення середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі на підставі ст.236 КЗпП України суду належить встановити: чи мала місце затримка виконання такого рішення, у разі наявності затримки виконання рішення - встановити період затримки, який необхідно рахувати від наступного дня після постановлення рішення про поновлення на роботі до дати визначеної позивачем у позові або до дати видання роботодавцем наказу про поновлення на роботі, та, відповідно, провести розрахунок належних до стягнення сум за встановлений період.
Щодо стягнення саме з відповідача ДПС України середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі за період з 04.08.2023 по 01.12.2025, колегія суддів зазначає наступне.
При вирішенні питання належного відповідача у цій справі, який у силу приписів статті 236 КЗпП України має нести відповідальність за затримку виконання рішення суду про поновлення працівника на роботі, суду необхідно установити: до повноважень якого з відповідачів належить вирішення питання поновлення позивачки на посаді та ким у спірних правовідносинах мав бути виданий відповідний наказ про поновлення ОСОБА_1 на посаді.
Так, у розумінні статті 236 КЗпП України власником (уповноваженим органом), який має обов`язок видати наказ (розпорядження) про поновлення ОСОБА_1 на посаді заступника начальника ГУ ДПС у Харківській області є Державна податкова служба України, як її суб`єкт призначення в розумінні Закону України "Про державну службу". 
Позивач обіймала посаду заступника начальника ГУ ДПС у Харківській області, яка є посадою номенклатури Державної податкової служби України, що підтверджується Порядком призначення, переведення, покладання виконання обов`язків та звільнення з посад працівників номенклатури Голови ДПС, затвердженого наказом ДПС України від 09.12.2020 № 704 (далі - Порядок № 704).
Отже, роботодавцем і суб`єктом призначення ОСОБА_1 на посаду є саме ДПС України, яка наділена повноваженнями на прийняття рішень під час проходження нею державної служби.
Посада державної служби на яку судовим рішенням поновлена ОСОБА_1 , передбачена штатним розкладом ГУ ДПС у Харківській області, як відокремленого підрозділу Державної податкової служби України, де (в ГУ ДПС) і формується фонд оплати праці на посаді заступника начальника ГУ ДПС у Харківській області. Відповідно, такий наказ ДПС України на поновлення на посаді надсилається для виконання в ГУ ДПС у Харківській області для прийняття наказу про оголошення такого наказу ДПС України. Таким чином, вищезазначеним порядком ДПС України є суб`єктом призначення позивача.
Згідно пункту 2 частини 2 статті 31 Закону України "Про державну службу" - рішення про призначення на посади державної служби категорії "Б", які здійснюють повноваження керівників державної служби в державних органах, приймається керівником державної служби - суб`єктом призначення, визначеним законом.
Постановою Кабінету Міністрів України від 18 грудня 2018 року № 1200 "Про утворення Державної податкової служби України та Державної митної служби України" визначено, що Державна податкова служба є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів і який реалізує державну податкову політику, державну політику з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок), державну політику у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування податкового законодавства, а також законодавства з питань сплати єдиного внеску.
Відповідно до пункту 17 частини четвертої статті 19 Закону України "Про центральні органи виконавчої влади" - Керівник центрального органу виконавчої влади призначає на посади за погодженням з міністром, звільняє з посад заступників керівників територіальних органів центрального органу виконавчої влади.
Головне управління ДПС у Харківській області є територіальним органом відокремленим підрозділом ДПС України як центрального органу виконавчої влади, в якому посада заступників керівника ГУ ДПС є штатною посадою, таким чином, орган який видає наказ про призначення на посаду, не збігається з органом (територіальним органом) в якому він проходить державну службу, в якому така посада визначена штатним розкладом і де такий державний службовець отримує заробітну плату.
Відповідно до підпунктів 12, 16 Пункту 11 Положення про Державну податкову службу України, яке затверджено Постановою Кабінету Міністрів України від 06 березня 2019 року № 227 – Голова ДПС затверджує положення про самостійні структурні підрозділи апарату ДПС, призначає на посаду та звільняє з посади, в тому числі покладає виконання обов`язків за вакантними посадами, за погодженням з Міністром фінансів керівників самостійних структурних підрозділів та їх заступників; - призначає на посаду та звільняє з посади за погодженням з Міністром фінансів керівників та заступників керівників територіальних органів ДПС, у тому числі у разі покладення виконання обов`язків за вакантними посадами.
На підставі зазначеного, колегія суддів зазначає, що відповідальним за затримку виконання рішення суду у справі №520/1970/23 про поновлення позивача на роботі є Державна податкова служба України, таким чином належним відповідачем у цій справі є саме Державна податкова служба України як уповноважений орган, котрий має виплатити середній заробіток у разі затримки ним виконання судового рішення про поновлення на посаді незаконно звільненого працівника та з урахуванням того факту, що позивач звільнена з посади саме наказом ДПС України.
Вказане узгоджується з позицією Верховного суду у складі Касаційного адміністративного суду, викладеної у постанові від 06 липня 2023 року по справі №1.380.2019.002126 (адміністративне провадження № К/990/30326/22, К/990/14378/23), яке є релевантним в частині визначення належного відповідача в особі суб`єкту призначення такого державного службовця в порядку статті 31 Закону України "Про державну службу".
За таких обставин, наявні підстави для застосування положень статті 236 КЗпП України саме до Державної податкової служби України, якою не виконано покладений на неї законодавством обов`язок щодо негайного виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 03.08.2023 у справі № 520/1970/23 про поновлення ОСОБА_1 на посаді, а тому відповідати за позовною вимогою про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду.
Аналогічний правовий підхід застосований Верховним Судом у постанові від 27 квітня 2023 року у справі №460/4900/21, у постанові 18 грудня 2023 року у справі №640/27278/21.
Належним виконанням судового рішення про поновлення на роботі/посаді, є видання ДПС України відповідного розпорядчого акту, що дає можливість позивачу приступити до виконання своїх попередніх обов`язків.
У свою чергу, з матеріалів справи вбачається та не заперечується сторонами, що позивач на вказаній посаді не поновлений, що свідчить про затримку виконання судового рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника та тягне за собою відповідальність ДПС України на підставі ст.236 КЗпП України у розмірі середнього заробітку позивача за весь час затримки виконання рішення суду.
Відтак, саме ДПС України є тим уповноваженим органом, який у разі затримки виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, виплачує середній заробіток у разі затримки виконання судового рішення.
При цьому, колегія суддів враховує висновки Верховного суду у справі №761/44002/23 від 02.07.2025, в яких зазначено, що затримка виконання рішення суду про поновлення позивача на роботі має наслідком застосування положень ст. 236 КЗпП про стягнення з роботодавця середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду.
Приписи ст. 236 КЗпП України не зобов`язують особу, щодо якої не виконується судове рішення про поновлення, чекати фактичного поновлення, а передбачає компенсацію (грошове вираження у вигляді санкції за невиконання рішення про поновлення на посаді) з моменту виникнення на те підстав, до обраної самою особою дати.
Відповідно, саме з ДПС України підлягає до стягнення заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення позивача на роботі за період з 04.08.2023 по 01.12.2025.
Щодо доводів апелянта, наданих в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції, що суд першої інстанції безпідставно, поза передбаченим законом строком прийняв уточнену позовну заяву ОСОБА_1 в частині збільшення позовних вимог, колегія суддів зазначає, що вказані заперечення не були викладені апелянтом у тексті апеляційної скарги. 
Водночас, відповідно до ч. 1. ч. 2 ст. 303 КАС України, особа, яка подала апеляційну скаргу, має право доповнити чи змінити її протягом строку на апеляційне оскарження, обґрунтувавши необхідність таких змін чи доповнень. У разі доповнення чи зміни апеляційної скарги особа, яка подала апеляційну скаргу, повинна подати докази надсилання копій відповідних доповнень чи змін до апеляційної скарги іншим учасникам справи, інакше суд не враховує такі доповнення чи зміни. Таке надсилання може здійснюватися в електронній формі через електронний кабінет з урахуванням положень статті 44 цього Кодексу.
Колегія суддів зазначає, що оскільки вказані заперечення не були викладені у тексті апеляційної скарги, а зазначені апелянтом лише у формі усних пояснень під час судового засідання, вони не можуть бути розцінені судом як доповнення до скарги.
Отже, враховуючи вимоги ст. 303 КАС України, а також відсутність доказів надсилання таких доповнень іншим учасникам справи у встановленому законом порядку, колегія суддів не враховує їх доповнення до апеляційної скарги та не приймає їх до розгляду. Колегія суддів наголошує, що процесуальне право на доповнення скарги має реалізовуватися виключно у межах визначених законом строків та процедур, що є гарантією дотримання принципу рівності сторін та правової визначеності.
Відповідно до ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Частиною 1 статті 77 КАС України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
При цьому, суд враховує положення Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. 
Зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
З огляду на такий підхід Європейського суду з прав людини до оцінки аргументів сторін, колегія суддів зазначає, що ключові аргументи апеляційної скарги отримали достатню оцінку.
При цьому, ціль мотивування судового рішення полягає в тому, щоб продемонструвати і довести, передусім сторонам, що суд справді почув, а не проігнорував їхні позиції, мотивоване судове рішення надає сторонам змогу вирішити питання про доцільність його оскарження, належне мотивування судового рішення забезпечує ефективний апеляційний перегляд справи.
Аналогічні висновки застосовує Верховний Суд, зокрема у постановах від 27.05.2025 по справі № 160/27436/23, від 02.07.2025 по справі №380/5471/24.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції в повному обсязі дослідив положення нормативних актів, що регулюють спірні правовідносини та дійшов вірного висновку про задоволення позовних вимог.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.
Згідно із ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Таким чином, колегія суддів, переглянувши рішення суду першої інстанції, дійшла висновку, що при прийнятті рішення, суд першої інстанції дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального права.
Наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.
Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Державної податкової служби України залишити без задоволення.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 22.12.2025 по справі № 520/22977/25 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		А.О. Бегунц	
Судді	   	В.Б. Русанова   Я.В. П`янова   	
Повний текст постанови складено 09.03.2026 року