461/1154/26
1-кп/461/363/26

В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
02.03.2026 року  м.Львів 

Колегія суддів Галицького районного суд м.Львова
у складі:головуючого судді     ОСОБА_1 ,
суддів:   ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
з участю:секретаря судового засідання   ОСОБА_4 ,
прокурора      ОСОБА_5 ,
захисника    ОСОБА_6 ,
обвинуваченого   ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Львові кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 22026140000000046 від 03.02.2026 року, відносно:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН: НОМЕР_1 , уродженця м. Нова Кахова Херсонської області, українця, громадянина України, зареєстрованого за адресою:  АДРЕСА_1 та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 який не є депутатом, адвокатом або нотаріусом, раніше судимого востаннє 17.03.2016 вироком Новокаховського міського суду Херсонської області за ч. 1 ст. 115 КК України до позбавлення волі у виді 9 (дев`яти років позбавлення волі) - 

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 111, ч. 7 ст. 111-1 КК України, -

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_7 , будучи громадянином України, беручи з 11.06.2025 року участь в діяльності незаконного збройного формування – 3 штурмової роти повітряно-десантних військ НОМЕР_2 полку НОМЕР_3 дивізії повітряно-десантних військ рф (в/ч НОМЕР_4 ) та пройшовши військову підготовку у збройних підрозділах російської федерації, у ході якої набув навичок користування стрілецькою зброєю, опанував тактику ведення бою, здійснення штурму, наступу та відступу, з метою забезпечення бойових дій рф проти України, діючи умисно, на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній безпеці України, керуючись ідеологічним мотивом, з 11.06.2025 року та до 21.09.2025 року, в умовах воєнного стану, перебуваючи на окупованій військовими формуваннями російської федерації території Сумської області (с. Садки) у складі 3 штурмової роти повітряно-десантних військ НОМЕР_2 полку НОМЕР_3 дивізії повітряно-десантних військ рф (в/ч НОМЕР_4 ) надавав іноземній державі – російській федерації та її представникам – військовослужбовцям збройних сил російської федерації та контрольованих нею представникам самопроголошеної «лнр» допомогу у проведенні підривної діяльності проти України, виконуючи завдання, пов`язані із веденням бойових дій проти Збройних Сил України, та обов`язки із забезпечення різних видів та форм бою, чим вчинив державну зраду, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст.111 КК України.
Окрім цього, громадянин України  ОСОБА_7 , діючи умисно, добровільно, за власною ініціативою, перебуваючи на тимчасово окупованій території Сумської області, брав участь в незаконному збройному формуванні, створеному на тимчасово окупованій території, з метою допомоги у веденні бойових дій проти Збройних Сил України та інших військових формувань, утворених відповідно до законів України, добровольчих формувань, що були утворені для захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України.
Так,  ОСОБА_7 , достовірно знаючи про діяльність самопроголошеної «днр», створеної державою-агресором рф, усвідомлюючи, що така є незаконною, спрямована на завдання шкоди національній безпеці України та становить серйозну загрозу суверенітету та територіальній цілісності держави, діючи умисно, з ідеологічних мотивів, 11.06.2025 року, перебуваючи на тимчасово окупованій території Донецької області (м. Торез), вступив до лав 3 штурмової роти повітряно-десантних військ НОМЕР_2 полку НОМЕР_3 дивізії повітряно-десантних військ рф (в/ч НОМЕР_4 ) та з цього часу добровільно брав участь у діяльності вказаного незаконного збройного формування на посаді стрільця.
При цьому,  ОСОБА_7 , вступаючи до вказаного незаконного збройного формування, був достовірно обізнаний, що воно відноситься до збройних формувань, а саме - має організаційну структуру військового типу (поділяється на структурні підрозділи (групи, пости) з визначенням особового складу кожного з них, які носять формений одяг військового типу), характеризується наявністю єдиноначальності та субординації (невстановленими органами досудового розслідування особами здійснюється єдине керівництво зазначеними збройними формуваннями), використанням знаків розрізнення (нарукавних шевронів та інших предметів), має воєнізований характер завдань та методів здійснення з використанням вогнепальної зброї та військової техніки збройного опору підрозділам Збройних Сил України та інших військових формувань України, задіяних у протистоянні збройній агресії російської федерації та керованих нею самопроголошених «днр» та «лнр», та ставить перед собою специфічні завдання.
ОСОБА_7 , будучи громадянином України, добровільно беручи участь у вищевказаному незаконному збройному формуванні, відповідно до покладених на нього завдань, керуючись статутами збройних сил російської федерації, у період з 11.06.2025 та до 21.09.2025, виконував обов`язки стрільця 3 штурмової роти повітряно-десантних військ НОМЕР_2 полку НОМЕР_3 дивізії повітряно-десантних військ рф (в/ч НОМЕР_4 ), забезпечуючи бойову діяльність полку у місцях перебування збройних сил російської федерації та самопроголошеної «днр» в населеному пункті Сумської області (с. Садки) яка ними захоплена та тимчасово окупована внаслідок незаконного воєнного вторгнення на територію України, чим вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 7 ст. 111-1 КК України.
Відповідно до ст. 84-85 КПК України, доказами у кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставини, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.
Допитаний у судовому засіданні обвинувачений  ОСОБА_7 свою вину у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень визнав повністю, підтвердив обставини, що викладені в обвинувальному акті та вказав суду, що такі ним не оспорюються.
Окрім повного визнання обвинуваченим своєї вини у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, винуватість останнього також доводиться наступними безпосередньо дослідженими та перевіреними судом під час розгляду справи доказами:
- рапортом співробітника ГВКР Управління СБ України у Львівській області ОСОБА_8 про виявлене кримінальне правопорушення, відповідно до даних якого, громадянин України  ОСОБА_7 , проходить службу у 137 рязанському полку повітряно-десантних військ 106-ої дивізії рф, військове звання – рядовий та в діях  ОСОБА_7  вбачаються ознаки кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України;
- даними окремої справи військовополоненого  ОСОБА_7 , яка містить документи, що засвідчують особу обвинуваченого, надання йому статусу військовополоненого та відомості про обставини потрапляння у полон;
- даними протоколівпро проведення пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 03.01.2026 та 09.01.2026, відповідно до яких, свідкам ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , які є військовополоненими та утримуються у ДУ «Табір для тримання військовополонених «Захід-4», пред`явлено для впізнання фото  ОСОБА_7 , та які на фотознімку № 2 впізнали  ОСОБА_7 , якого особисто знали та разом із ним проходили військову службу з 12.06.2025 по 21.09.2025 в 3 штурмовій роті повітряно-десантних військ НОМЕР_2 полку НОМЕР_3 дивізії повітряно-десантних військ рф (в/ч НОМЕР_4 ) на території Сумської області;
- даними протоколу огляду від 21.01.2026, відповідно до якого, проведено огляд інформаційних ресурсів, а саме сайту https://deepstatemap.live/, офіційного сайту «Міністерство розвитку громад та територій України» https://minre.gov.ua/на предмет наявності іфнормації щодо перебігу бойових дій станом на вересень-жовтень 2025 року на території Сумської області, зокрема щодо ймовірного місця взяття в полон учасника т.зв. «збройних сил ЛНР/ДНР», громадянина  ОСОБА_7 .
Проаналізувавши та оцінивши досліджені в судовому засіданні докази, суд вважає, що такі є належними, допустимими, достовірними та узгоджуються між собою.
В той же час, досліджені в суді докази є достатніми, оскільки, як окремо, так і в сукупності, у повній мірі доводять винуватість  ОСОБА_7  у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 111, ч. 7 ст. 111-1 КК України. У суду відсутні підстави для сумніву у допустимості цих доказів, які зібрані в порядку, що передбачений КПК України.
Таким чином, суд вважає, що винуватість  ОСОБА_7  у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 111, ч. 7 ст. 111-1 КК України доведена повністю.
Дії обвинуваченого  ОСОБА_7  вірно кваліфіковано за ч. 2 ст. 111 КК України, оскільки він вчинив державну зраду, зокрема надавав іноземній державі та їх представникам допомоги в проведенні підривної діяльності проти України, вчинені в умовах воєнного стану.
Також, дії обвинуваченого  ОСОБА_7  вірно кваліфіковано за ч. 7 ст. 111-1 КК України,оскільки він, будучи громадянином України, добровільно брав участь у незаконному збройному формуванні, створеному на тимчасово окупованій території, а також у збройному формуванні держави-агресора.
Призначаючи покарання обвинуваченому, суд враховує положення ст. 65 КК України, відповідно до яких, суд призначає покарання:
1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті)Особливої частиницьогоКодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбаченихчастиною другою статті 53 цього Кодексу;
2) відповідно до положеньЗагальної частиницьогоКодексу;
3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, згідно зі статтями 50,65 КК України, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.
Виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації, покарання за своїм видом та розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, що його пом`якшують і обтяжують.
Отже, суд виходить з того, що положення Кримінального кодексу України наділяють його правом вибору у визначених законом межах заходу примусу певного виду і розміру. Названа функція суду за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки передбачає вибір однієї з альтернативних форм реалізації кримінальної відповідальності і потребує взяття до уваги й оцінки відповідно до визначених законом орієнтирів усіх конкретних обставин справи, без урахування яких обрана міра покарання не може вважатися справедливою. Справедливість покарання має визначатися з урахуванням інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин, а також інших осіб з огляду підвищення рівня їх безпеки шляхом запобігання вчиненню нових злочинів і надання підстав правомірно очікувати відповідну протиправному діянню реакцію держави, що є важливим чинником юридичної захищеності людини.
Обираючи вид та міру покарання обвинуваченому, суд також бере до уваги характер та тяжкість вчинених ним злочинів, форму вини, спосіб вчинення злочину, стадію злочину, конкретні обставини вчинення кримінального правопорушення, а також рівень його суспільної небезпеки.
Призначаючи покарання  ОСОБА_7 , колегія суддів у відповідності до ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчинених ним злочинів, які згідно зі ст. 12 КК України є особливо тяжкими, а також дані про особу обвинуваченого, який раніше судимий, на диспансерному обліку лікаря-психіатра медичної частини не перебуває, відомості про його перебування на нарколога не встановлені, перебуваючи у ДП «Табір для тримання військовополонених «Захід 4» порушень вимог режиму утримання не допускав.
Пом`якшуючих обставин судом не встановлено.
Обставиною,яка,відповідно дост.67КК України,обтяжує покарання  ОСОБА_7 за вчинення злочинів, передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України, колегія суддів визнає вчинення злочину з використанням умов воєнного стану.
Як наведено вище, метою покарання є як кара, так і виправлення засуджених та запобігання вчинення нових злочинів. Досягнення вказаної мети є однією з форм реалізації визначених у ч. 1 ст. 1 КК України завдань Закону про кримінальну відповідальність, правового забезпечення охорони від злочинних посягань прав і свобод людини і громадянина, власності та інших охоронюваних законом цінностей, а також запобігання злочинам.
Згідно ч.1 ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.
Визначаючи вид та розмір покарання, суд також, виходить з того, що каральна функція, тобто акт покарання від імені держави як засіб запобігання нових правопорушень, що є уособленням негативної реакції держави на скоєне правопорушення, не є домінуючою, а обраний захід примусу має найбільше сприяти досягненню справедливого балансу між правами і свободами особи та захистом інтересів держави й суспільства.
Отже, покарання має бути співмірним злочину, що передбачає врахування способу й об`єкту посягання, тяжкості його наслідків і потенційної суспільної небезпеки особи. Така домірність є необхідним проявом справедливості кримінальної відповідальності.
Беручи до уваги вказані доводи, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому основне покарання у виді позбавлення волі в межах санкції статей, за якими кваліфіковано його дії із застосуванням додаткових покарань визначених санкціями відповідних статей Кримінального кодексу України.
При призначенні покарання обвинуваченому, суд застосовує судову дискрецію (судовий розсуд), тобто поняття яке у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, інтелектуально-вольовою владною діяльністю суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання.
Враховуючи обставини вчинення кримінального правопорушення, дані, які характеризують  ОСОБА_7 , суд вважає, що для виправлення обвинуваченого і для попередження вчинення нових кримінальних правопорушень у майбутньому буде справедливим та достатнім обрати йому покарання у виді позбавлення волі з конфіскацією майна в межах санкції ч. 2 ст.111 КК України та позбавленням волі з позбавленням права обіймати посади в органах державної влади та органах місцевого самоврядування з конфіскацією майна в межах санкції ч. 7ст.111-1 КК України, що буде достатнім для його виправлення та запобігання вчинення ним нових злочинів.
Призначаючи  ОСОБА_7  додаткове покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади та займатися певною діяльністю, передбачене санкцією ч.7 ст.111-1 КК України, суд враховує, що згідно з правовою позицією Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду, висловленою у постанові від 04.09.2023 у справі №404/2081/22, згідно з чинними положеннями ст.55 КК України у випадку, коли санкцією відповідної частини статті Особливої частини КК України передбачено можливість призначення особі додаткового покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю, суд, визнаючи особу винуватою у вчиненні відповідного кримінального правопорушення, має право призначити таке додаткове покарання незалежно від того, чи обвинувачений обіймав певну посаду або займався певною діяльністю на час вчинення кримінального правопорушення.
Відповідно до ч. 2ст. 59 КК України, конфіскація майна встановлюється за тяжкі та особливо тяжкі корисливі злочини, а також за злочини проти основ національної безпеки України та громадської безпеки незалежно від ступеня їх тяжкості і може бути призначена лише у випадках, спеціально передбачених в Особливій частині цього Кодексу.
Враховуючи, що за ч. 2ст.111, ч. 7 ст. 111-1 КК України  ОСОБА_7  вчинив злочини проти основ національної безпеки України, суд вирішив застосувати конфіскацію всього майна, належного  ОСОБА_7  на праві власності.
Відповідно до положень ч. 1 ст.70 КК України, остаточне покарання  ОСОБА_7  за вчинення цих кримінальних правопорушень необхідно визначити шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим.
Речові докази та судові витрати по справі відсутні.
Строк відбуття покарання  ОСОБА_7  слід рахувати з моменту фактичного звернення вироку до виконання.
Керуючись ст. 368, 370, 374 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

ОСОБА_7  визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 2 ст. 111, ч. 7 ст. 111-1 КК України та обрати йому покарання:
- за ч. 2 ст. 111 КК України -15 (п`ятнадцять) років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, належного йому на праві власності;
- за ч. 7 ст. 111-1 КК України – 13 (тринадцять) років позбавлення волі з позбавленням права обіймати будь-які посади в органах державної влади, місцевого самоврядування, строком на 15 (п`ятнадцять) років, з конфіскацією всього належного йому майна.

Згідно ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити  ОСОБА_7 остаточне покарання у виді 15 (п`ятнадцяти) років позбавлення волі з позбавленням права обіймати будь-які посади в органах державної влади, місцевого самоврядування, строком на 15 (п`ятнадцять) років, з конфіскацією всього належного йому майна.
Строк відбування покарання засудженому  ОСОБА_7  рахувати з моменту фактичного звернення вироку до виконання.
На вирок може бути подана апеляція до Львівського апеляційного суду через Галицький районний суд протягом тридцяти днів з моменту його проголошення. 
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. 
Копію вироку суду негайно після його проголошення вручити обвинуваченим та прокурору.

Головуючий суддя     ОСОБА_1 

Судді       ОСОБА_2 
ОСОБА_3