КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД 	

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 березня 2026 року м. Кропивницький Справа № 340/7616/24

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі судді Черниш О.А.,
розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

позивач: фізична особа - підприємець ОСОБА_1  ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) 
відповідач: Головне управління ДПС у Кіровоградській області (25006, м. Кропивницький, вул. Велика Перспективна, 55, код ЄДРПОУ ВП 43995486)
про визнання протиправним та скасування рішення , - 
В С Т А Н О В И В:
Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Головного управління ДПС у Кіровоградській області про визнання протиправним та скасування рішення №0000/8634/11-28-24-08 від 11.06.2024 року. 
Позов мотивовано тим, що спірним рішенням їй нараховано штраф у розмірі 5241, 26 грн. та пеню у розмірі 12070,96 грн. за несвоєчасну сплату єдиного внеску за період з 10.02.2018 року по 14.01.2020 року. Позивачка не погоджується з цим рішенням, посилаючись на те, що у цей період вона не вела підприємницьку діяльність і не мала доходу від такої підприємницької діяльності. Натомість вона була найманим працівником і єдиний внесок за неї щомісяця нараховували та сплачували її роботодавці. Тому вона не мала обов`язку по сплаті єдиного внеску як фізична особа-підприємець. ГУ ДПС у Кіровоградській області тривалий час не вчиняло жодних дій щодо застосування штрафу та нарахування пені за несвоєчасну сплату єдиного внеску. У травні 2024 року вона помилково сплатила 10500 грн. в якості єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а у червні 2024 року подала заяву про повернення їй цих коштів як помилково сплачених. Відповідач відмовив їй у поверненні цих сум, натомість виніс оскаржуване рішення. З цих підстав просить суд визнати спірне рішення протиправним та скасувати його.
Ухвалою суду від 29.11.2024 року відкрито провадження в адміністративній справі та вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
Від представника відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву із запереченнями проти позову, мотивованими тим, що позивачка, яка з жовтня 2004 року зареєстрована як фізична особа-підприємець, була зобов`язана нараховувати та сплачувати єдиний внесок. Позивачка із запізненням подала звіти про суми нараховано єдиного внеску та прострочила сплату єдиного внеску за 2017 рік, І – ІУ квартали 2018 року, І – ІІІ квартали 2019 року, погасивши недоїмку лише 14.01.2020 року. У зв`язку з цим рішенням №0000/8634/11-28-24-08 від 11.06.2024 року до неї застосовано штраф у розмірі 20 відсотків своєчасно не сплачених сум та нараховано пеню з розрахунку 0,1 відсотка суми недоплати за кожний день прострочення платежу відповідно до частини 10, пункту 2 частини 11 статті 25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування". Доводячи правомірність спірного рішення, представник відповідача просив суд у задоволенні позову відмовити.
Позивачка подала відповідь на відзив, у якій зазначала, що прострочення сплати єдиного внеску у вказаний період не було, оскільки за неї єдиний внесок вчасно сплачували страхувальники – роботодавці, незалежно від добровільної сплати внеску нею.
Розглянувши справу в порядку спрощеного позовного провадження, суд установив такі обставини.
ОСОБА_1 з 21.10.2004 року зареєстрована як фізична особа-підприємець та з того ж дня взята на облік як страхувальник та платник єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. 
У період 2017 – 2018 років, І - ІІІ кварталів 2019 року вона перебувала на загальній системі оподаткування, обліку та звітності. З 01.10.2019 року зареєстрована як платник єдиного податку третьої групи.
У червні 2024 року ГУ ДПС у Кіровоградській області прийняло рішення №0000/8634/11-28-24-08 від 11.06.2024 року про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску, яким на підставі частини 10 та пункту 2 частини 11 статті 25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" до ОСОБА_1 застосовано штраф у сумі 5241,26 грн. за період 10.02.2018 року по 14.01.2020 року та нараховано пеню у розмірі 12070,96 грн., усього – 17312,22 грн.
Вказане рішення разом із розрахунком штрафу та пені було надіслано позивачці поштою та отримано нею 19.06.2024 року.
Позивачка оскаржувала це рішення в адміністративному порядку до ДПС України. Рішенням ДПС України №26048/6/99-00-06-02-01-06 від 27.08.2024 року скаргу ФОП ОСОБА_1 залишено без задоволення, а оскаржуване рішення – без змін.
Позивачка, не погоджуючись із цим рішенням, 26.11.2024 року звернулася до суду з даним позовом.
Вирішуючи спір, суд дійшов до таких висновків. 
Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, визначає Закон України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" №2464-VI від 08.07.2010 року (надалі - Закон №2464-VI).
Згідно з частиною 1 статті 1 Закону №2464-VI:
2) єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування;
3) застрахована особа - фізична особа, яка відповідно до законодавства підлягає загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачується чи сплачувався у встановленому законом порядку єдиний внесок;
5) мінімальний страховий внесок - сума єдиного внеску, що визначається розрахунково як добуток мінімального розміру заробітної плати на розмір внеску, встановлений законом на місяць, за який нараховується заробітна плата (дохід), та підлягає сплаті щомісяця;
6) недоїмка - сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена податковим органом у випадках, передбачених цим Законом;
10) страхувальники - роботодавці та інші особи, які відповідно до цього Закону зобов`язані сплачувати єдиний внесок.
Відповідно до статті 2 Закону №2464-VI його дія поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов`язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.
Виключно цим Законом визначаються: принципи збору та ведення обліку єдиного внеску; платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску.
Згідно з частиною 1 статті 4 Закону №2464-VI платниками єдиного внеску є: 
1) роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами;
4) фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.
Відповідно до частини 2, 3 статті 6 Закону №2464-VI платник єдиного внеску зобов`язаний: 1) своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок; 2) вести облік виплат (доходу) застрахованої особи та нарахування єдиного внеску за кожним календарним місяцем і календарним роком, зберігати такі відомості в порядку, передбаченому законодавством; 4) подавати звітність та сплачувати до органу доходів і зборів за основним місцем обліку платника єдиного внеску у строки, порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Обов`язки, передбачені частиною другою цієї статті, поширюються на платників, зазначених у пунктах 1, 4, 5, 5-1 та 16 частини першої статті 4 цього Закону.
Пунктом 2 частини 1 статті 7 Закону №2464-VI (у редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 06.12.2016 року №1774-VIII), який набрав чинності з 01.01.2017 року) передбачено, що єдиний внесок нараховується: для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.
У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному році або окремому місяці звітного року, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.
Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 7 Закону №2464-VI (у редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" від 03.10.2017 року №2148-VIII, чинній з 01.01.2018 року) єдиний внесок нараховується: для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.
У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.
Частиною 4 статті 8 Закону №2464-VI передбачено, що порядок нарахування, обчислення і сплати єдиного внеску визначається цим Законом, в частині адміністрування - Податковим кодексом України, та прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.
Відповідно до частини 5 статті 8 Закону №2464-VI єдиний внесок для платників, зазначених у статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 22 відсотки до визначеної статтею 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.
У разі якщо база нарахування єдиного внеску не перевищує розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, за який отримано дохід, сума єдиного внеску розраховується як добуток розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, за який отримано дохід (прибуток), та ставки єдиного внеску.
Порядок обчислення і сплати єдиного внеску визначений у статті 9 Закону №2464-VI.
Відповідно до частин 2, 3, 4, 5 статті 9 Закону №2464-VI обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.
Обчислення єдиного внеску податковими органами у випадках, передбачених цим Законом, здійснюється на підставі актів перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску, звітності, що подається платниками до податкових органів, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суми виплат (доходу), на суми яких (якого) відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.
Обчислення єдиного внеску за минулі періоди, крім випадків сплати єдиного внеску згідно з частиною п`ятою статті 10 цього Закону, здійснюється виходячи з розміру єдиного внеску, що діяв на день нарахування (обчислення, визначення) заробітної плати (доходу), на яку відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.
Сплата єдиного внеску здійснюється у національній валюті шляхом внесення відповідних сум єдиного внеску на рахунки податкових органів, відкриті в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, для його зарахування, або на єдиний рахунок, крім єдиного внеску, який сплачується в іноземній валюті розташованими за межами України підприємствами, установами, організаціями (у тому числі міжнародними) за працюючих у них громадян України та громадянами України, які працюють або постійно проживають за межами України, відповідно до договорів про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - договір про добровільну участь).
Згідно з абзацом 3 частини 8 статті 9 Закону №2464-VI (у редакції, яка діяла до 01.01.2018 року) платники єдиного внеску, зазначені у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний рік, до 10 лютого наступного року, крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування, які сплачують єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.
Згідно з цією ж нормою (у редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" від 03.10.2017 року №2148-VIII, чинній з 01.01.2018 року) платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.
Відповідно до абзацу 5 частини 8 статті 9 Закону №2464-VI Періодом, за який платники єдиного внеску подають звітність до податкового органу (звітним періодом), є календарний місяць, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини першої статті 4 цього Закону, для яких звітним періодом є календарний рік. 
Частиною 11 статті 9 Закону №2464-VI установлено, що у разі несвоєчасної або не в повному обсязі сплати єдиного внеску до платника застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про збір та ведення обліку єдиного внеску, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.
Відповідно до частини 12 статті 9 Закону №2464-VI єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника.
Згідно з частиною 13 статті 9 Закону №2464-VI суми помилково сплаченого єдиного внеску зараховуються в рахунок майбутніх платежів єдиного внеску або повертаються платникам у порядку і строки, визначені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, Пенсійним фондом та Фондом загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття.
Статтею 25 Закону №2464-VI передбачені заходи впливу та стягнення:
1. Рішення, прийняті податковими органами та органами Пенсійного фонду з питань, що належать до їх компетенції відповідно до цього Закону, є обов`язковими до виконання платниками єдиного внеску, посадовими особами і застрахованими особами.
Положення цієї статті поширюються лише на тих платників, які відповідно до цього Закону зобов`язані нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.
2. У разі виявлення своєчасно не сплачених сум страхових внесків платники єдиного внеску зобов`язані самостійно обчислити ці внески і сплатити їх з нарахуванням пені в порядку і розмірах, визначених цією статтею.
3. Суми недоїмки стягуються з нарахуванням пені та застосуванням штрафів.
4. Податковий орган у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, надсилає в паперовій та/або електронній формі платникам єдиного внеску вимогу про сплату недоїмки з єдиного внеску.
Вимога про сплату недоїмки з єдиного внеску, винесена з метою стягнення недоїмки з єдиного внеску у разі його несплати платником у визначені цим Законом строки, надсилається податковим органом платнику в паперовій та/або електронній формі у порядку, визначеному статтею 42 Податкового кодексу України.
Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом.
Платник єдиного внеску зобов`язаний протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги про сплату недоїмки сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею.
У разі незгоди з розрахунком суми недоїмки платник єдиного внеску узгоджує її з податковим органом шляхом оскарження вимоги про сплату єдиного внеску в адміністративному або судовому порядку.
Скарга на вимогу про сплату єдиного внеску подається до податкового органу вищого рівня у письмовій формі протягом десяти календарних днів, що настають за днем отримання платником єдиного внеску вимоги про сплату єдиного внеску, з повідомленням про це податкового органу, який прийняв вимогу про сплату єдиного внеску. Не підлягають оскарженню зобов`язання зі сплати єдиного внеску, самостійно визначені платником.
У разі якщо згоди з податковим органом не досягнуто, платник єдиного внеску зобов`язаний сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею протягом десяти календарних днів з дня надходження рішення відповідного податкового органу або оскаржити вимогу до податкового органу вищого рівня чи в судовому порядку.
6. За рахунок сум, що надходять від платника єдиного внеску або від державної виконавчої служби, погашаються суми недоїмки, штрафних санкцій та пені у порядку календарної черговості їх виникнення. У разі якщо платник має несплачену суму недоїмки, штрафів та пені, сплачені ним суми єдиного внеску зараховуються в рахунок сплати недоїмки, штрафів та пені у порядку календарної черговості їх виникнення.
10. На суму недоїмки нараховується пеня з розрахунку 0,1 відсотка суми недоплати за кожний день прострочення платежу.
11. Податковий орган застосовує до платника єдиного внеску такі штрафні санкції:
2) за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску накладається штраф у розмірі 20 відсотків своєчасно не сплачених сум;
13. Нарахування пені, передбаченої цим Законом, починається з першого календарного дня, що настає за днем закінчення строку внесення відповідного платежу, до дня його фактичної сплати (перерахування) включно.
14. Про нарахування пені та застосування штрафів, передбачених цим Законом, посадова особа податкового органу у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, за погодженням з Пенсійним фондом, приймає рішення, яке протягом трьох робочих днів надсилається платнику єдиного внеску.
Суми пені та штрафів, передбачених цим Законом, підлягають сплаті платником єдиного внеску протягом десяти календарних днів після надходження відповідного рішення. Зазначені суми зараховуються на рахунки податкових органів, відкриті в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, для зарахування єдиного внеску або на єдиний рахунок. При цьому платник у зазначений строк має право оскаржити таке рішення до податкового органу вищого рівня або до суду з одночасним обов`язковим письмовим повідомленням про це податкового органу, яким прийнято це рішення.
Порядок, строки та процедура оскарження вимоги про сплату єдиного внеску поширюються на оскарження рішень податкового органу щодо нарахування пені та застосування штрафів.
16. Строк давності щодо нарахування, застосування та стягнення сум недоїмки, штрафів та нарахованої пені не застосовується.
Згідно з пунктом 9-11.2 Розділу VIII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №2464-VI (у редакції Закону України № 591-IX від 13.05.2020 року) протягом періоду з 1 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19) платникам єдиного внеску не нараховується пеня, а нарахована пеня за ці періоди підлягає списанню.
Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану" №2120-IX від 15.03.2022 року, який набрав чинності 17.03.2022 року, Розділ VIII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №2464-VI доповнено пунктами такого змісту:
9-21. Тимчасово, на період дії правового режиму воєнного, надзвичайного стану та протягом трьох місяців після припинення або скасування воєнного, надзвичайного стану, штрафні санкції, визначені частиною одинадцятою статті 25 цього Закону, не застосовуються.
9-22. Тимчасово, на період дії правового режиму воєнного, надзвичайного стану та протягом трьох місяців після припинення або скасування воєнного, надзвичайного стану, платникам єдиного внеску не нараховується пеня, а нарахована пеня за ці періоди підлягає списанню.
Згодом Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо особливостей оподаткування у період дії воєнного стану" №3219-IX від 30.06.2023 року, який набрав чинності 01.08.2023 року, у розділі VIII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №2464-VI ці норми викладено у такій редакції:
9-21. Тимчасово за порушення, вчинені у період з початку дії воєнного стану на території України, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року №64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, до 1 серпня 2023 року, штрафні санкції, визначені частиною одинадцятою статті 25 цього Закону, не застосовуються.
9-22. Тимчасово, на період з початку дії воєнного стану на території України, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року №2102-IX, до 1 серпня 2023 року, платникам єдиного внеску не нараховується пеня, а нарахована пеня за цей період підлягає списанню.
Наказом Міністерства фінансів України №449 від 20.04.2015 року, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 07.05.2015 року за №508/26953, затверджено Інструкцію про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (надалі - Інструкція №449).
Розділом VІІ Інструкції №449 унормований такий порядок застосування фінансових санкцій:
1. За порушення норм законодавства про єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування до платників, на яких згідно із Законом покладено обов`язок нараховувати, обчислювати та сплачувати єдиний внесок, застосовуються фінансові санкції (штрафи та пеня) відповідно до Закону.
2. Згідно з частиною одинадцятою статті 25 Закону до платників, визначених пунктами 1, 4, 5, 15 та 16 частини першої статті 4 Закону, податкові органи застосовують штрафні санкції в таких розмірах:
2) за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску на платників, які допустили зазначене порушення починаючи з 01 січня 2015 року, накладається штраф у розмірі 20 відсотків своєчасно не сплачених сум.
При цьому складається рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску за формою згідно з додатком 12 до цієї Інструкції.
Розрахунок цієї фінансової санкції здійснюється на підставі даних ІКС.
При застосуванні штрафів, зазначених у цьому підпункті, приймається одне рішення на всю суму сплаченої (погашеної) недоїмки незалежно від періодів та кількості випадків сплати за зазначені періоди (при цьому недоїмка за кожен такий період повинна бути повністю сплачена (погашена)).
Для платників, зазначених у пунктах 1 та 16 частини першої статті 4 Закону, таким періодом є календарний місяць, для платників, зазначених у пунктах 4 - 51 частини першої статті 4 Закону, - календарний квартал;
4. Факти порушень законодавства, крім тих, що є предметом акта документальної перевірки, та тих, що зазначені в підпункті 2 пункту 2 цього розділу, посадова особа податкового органу оформлює актом довільної форми, в якому чітко викладається зміст порушення з обґрунтуванням порушених норм законодавчих актів. Такий акт про порушення надсилається (вручається) платнику разом із рішенням про застосування штрафних санкцій.
5. На суму недоїмки платнику єдиного внеску нараховується пеня з розрахунку 0,1 відсотка на суму фактично сплаченої недоїмки за кожний день прострочення платежу.
Нарахування пені починається з першого календарного дня, що настає за днем закінчення строку внесення відповідного платежу, до дня його фактичної сплати (перерахування) включно.
Документи, які є підставою для нарахування пені: документи, що підтверджують суму єдиного внеску та строк його сплати, - звіт платника, що містить відомості про суми нарахованого єдиного внеску (з додатним значенням); вимога про донараховані суми єдиного внеску за актами документальних перевірок або повідомленням-розрахунком; рішення суду.
У разі виявлення своєчасно не сплачених сум страхових внесків платники єдиного внеску, визначені статтею 4 Закону, зобов`язані самостійно обчислити ці внески, і сплатити їх з нарахуванням пені.
Самостійно обчислені внески та сума самостійно розрахованої пені відображаються у звітності, що містить відомості про суми нарахованого єдиного внеску.
Сума пені розраховується за такою формулою: Y = S х K х 0,1 %, де Y - сума пені, що нараховується на фактично сплачену суму недоїмки зі сплати єдиного внеску (округлюється до другого десяткового знака); S - фактично сплачена сума недоїмки зі сплати єдиного внеску; K - кількість днів прострочення платежу; 0,1 % - ставка для нарахування пені згідно з частиною десятою статті 25 Закону.
7. Рішення про нарахування пені та застосування штрафів, передбачених пунктами 2, 3, 5, 6 цього розділу, за наслідками розгляду акта та інших матеріалів про порушення приймає посадова особа податкового органу.
Рішення приймається за встановленою формою у двох примірниках.
Перший примірник рішення, одночасно з розрахунком такого рішення, протягом трьох робочих днів із дня його винесення надсилається платнику в порядку, встановленому для надсилання вимог, чи вручається під підпис керівнику або головному бухгалтеру платника, банку, небанківського надавача платіжних послуг чи фізичній особі - платнику єдиного внеску. Другий примірник залишається в податковому органі. Надіслані (вручені) рішення про застосування фінансових санкцій реєструються в журналі обліку рішень про застосування фінансових санкцій за формою згідно з додатком 19 до цієї Інструкції.
13. Строк давності щодо нарахування, застосування та стягнення сум недоїмки, штрафів та нарахованої пені не застосовується.
Суд установив, що позивачка у 2017 – 2019 роках належала до кола платників єдиного внеску, передбачених пунктом 4 частини 1 статті 4 Закону №2464-VI, як фізична особа-підприємець, що перебувала на загальній системі оподаткування (до 30.09.2019 року). 
Обов`язок нарахування та сплати єдиного внеску, з огляду на норми абзацу 2 пункту 2 частини 1 статті 7, частини 12 статті 9 Закону №2464-VI не залежав від отримання нею доходу (прибутку) від підприємницької діяльності у ці періоди та її фінансового стану.
Місячний розмір мінімальної заробітної плати відповідно до статті 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2017 рік" у 2017 році становив 3200 грн., відповідно до статті 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2018 рік" у 2018 році – 3723 грн., відповідно до статті 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2019 рік" у 2019 році – 4173 грн.
Враховуючи ставку, визначену частиною 5 статті 8 Закону №2464-VI у розмірі 22 %, мінімальний страховий внесок для платників, зазначених у статті 4 цього Закону (фізичних осіб - підприємців), у 2017 році складав 704 грн. (3200 грн. х 22 %) у місяць, у 2018 році – 819,06 грн. (3723 грн. х 22 %) у місяць, у 2019 році – 918,06 грн. (4173 грн. х 22 %) у місяць.
Такі платники (крім тих, які обрали спрощену систему оподаткування) зобов`язані були сплатити єдиний внесок за 2017 рік не пізніше 10.02.2018 року, а у 2018, 2019 роках - щоквартально, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок. 
Позивачка із запізненням подала звіти форми №Д5 про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2017, 2018, 2019 роки, у яких самостійно визначала суми єдиного внеску за себе як за фізичну особу-підприємця у розмірі мінімального страхового внеску, зокрема за 2017 рік – 8448 грн., за 2018 рік – 9828, 72 грн., за 2019 рік – 11016, 72 грн.
Як свідчить інтегрована картка платника єдиного внеску (фізичної особи-підприємця), заведена в ГУ ДПС у Кіровоградській області щодо позивачки, у ній 09.02.2018 року відображено нарахування єдиного внеску за 2017 рік у розмірі 8448 грн., 19.04.2018 року – за І квартал 2018 року у розмірі 2457,18 грн., 19.07.2018 року – за ІІ квартал 2018 року у розмірі 2457,18 грн., 19.10.2018 року – за ІІІ квартал 2018 року у розмірі 2457,18 грн., 21.01.2019 року – за ІV квартал 2018 року у розмірі 2457,18 грн., 19.04.2019 року – за І квартал 2019 року у розмірі 2754, 18 грн., 19.07.2019 року – за ІІ квартал 2019 року у розмірі 2754, 18 грн., 21.10.2019 року – за ІІІ квартал 2019 року у розмірі 2754,18 грн. 
Ці кошти своєчасно у строк, встановлений абзацом 3 частини 8 статті 9 Закону №2464-VI, позивачка не сплатила. Таким чином, за даними інформаційної системи податкового органу накопичилася недоїмка зі сплати єдиного внеску, яка станом на 21.10.2019 року склала 26206, 14 грн. 
ГУ ДПС у Кіровоградській області відповідно до частини 4 статті 25 Закону №2464-VI сформувало вимогу №Ф-141300-52 від 19.11.2019 року про сплату боргу (недоїмки), якою повідомило ОСОБА_1 , що станом на 31.10.2019 року за даними інформаційної системи податкових органів її заборгованість зі сплати єдиного внеску становить 26206,14 грн. недоїмки.
Вказана вимога була направлена позивачці поштою рекомендованим листом, який не був їй вручений та повернутий за закінченням терміну зберігання.
Позивачка 14.01.2020 року сплатила 26300 грн. та погасила цю недоїмку, що відображено в її інтегрованій картці. 
Після цього позивачка, яка з 01.10.2019 року перейшла на спрощену систему оподаткування, щоквартально сплачувала єдиний внесок у розмірі мінімального страхового внеску. 
Таким чином, порушення граничних термінів сплати єдиного внеску за 2017 рік, І – ІV квартали 2018 року, І – ІІІ квартали 2019 року, за висновками контролюючого органу стало підставою для застосування до позивачки заходів фінансових санкцій та пені, передбачених частинами 10, 11 статті 25 Закону №2464-VI, за періоди несвоєчасної сплати (прострочення) з 10.02.2018 року по 14.01.2020 року.
За правилами частини 16 статті 25 Закону №2464-VI, пункту 13 розділу VІІ Інструкції №449 строки давності щодо нарахування/стягнення недоїмки, штрафів та пені не застосовуються.
З 01.08.2023 року відновлено фінансову відповідальність платників єдиного внеску у вигляді штрафних санкцій та пені, що передбачені частинами 10, 11 статті 25 Закону №2464-VI, які не нараховувалися податковими органами у зв`язку з прийняттям Законів №591-IX від 13.05.2020 року, №2120-IX від 15.03.2022 року.
Спірне рішення №0000/8634/11-28-24-08 від 11.06.2024 року складане за формою згідно з додатком 12 до Інструкції №449 і пов`язане із несвоєчасною сплатою позивачкою єдиного внеску за 2017 – 2019 роки. 
Як свідчать надані позивачкою індивідуальні відомості про застраховану особу з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування форми ОК-5, за 2017 рік (в окремі місяці), за 2018 рік (щомісяця), за 2019 рік (щомісяця) страхувальники – роботодавці сплатили за неї страхові внески у розмірі не менше мінімального. 
Згідно із податковими деклараціями про майновий стан і доходи за 2017, 2018, 2019 роки, які ФОП ОСОБА_1 подавала до податкового органу, у ці періоди вона не мала доходу від провадження господарської діяльності. 
Суд зазначає, що станом на 2017 – 2019 роки у Законі №2464-VI були відсутні норми, які передбачали звільнення фізичних осіб-підприємців, зазначених у пункті 4 частини 1 статті 4 Законі №2464-VI, від сплати за себе єдиного внеску за місяці звітного періоду, за які роботодавцем сплачено страховий внесок за таких осіб у розмірі не менше мінімального страхового внеску. 
Такі норми запроваджені згідно із Законом України від 13.05.2020 року №592-IX "Про внесення змін до Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" щодо усунення дискримінації за колом платників", який набрав чинності 01.01.2021 року, крім пункту 5 розділу І цього Закону, що набрав чинності з дня, наступного за днем його опублікування, а саме з 03.06.2020 року. 
Внесеними цим Законом змінами, які набрали чинності 01.01.2021 року, скасовано обов`язок платників єдиного внеску – фізичних осіб-підприємців, які також працюють за трудовим договором, сплачувати за себе єдиний внесок за місяці звітного періоду, за які роботодавцем було сплачено страховий внесок за таких осіб у розмірі не менше мінімального страхового внеску.
Також з 03.06.2020 року розділ VIII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №2464-VI доповнено пунктом 15-9, яким запроваджено механізм списання несплаченої недоїмки, штрафів і пені за період з 01.01.2017 року, зокрема фізичним особам – підприємцям (крім тих, які обрали спрощену систему оподаткування, обліку та звітності), які не отримувати доходу/прибутку, за умови подання ними заяви про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності. Рішення про списання суми недоїмки, штрафних санкцій і пені або про відмову у списанні таких сум приймає податковий орган за результатами камеральної перевірки.
Верховний Суд у постанові від 13.06.2025 року у справі №440/17277/23 зазначив, що пункт 9-15 розділу VIII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №2464-VI (в редакції, чинній з 10.12.2020 року) закріплює право на списання недоїмки з єдиного внеску за період з 01.01.2017 року до 01.12.2020 року, а також відповідних штрафів і пені згідно із заявою платника, за умови дотримання визначених умов, зокрема припинення підприємницької діяльності (або подання заяви про зняття з обліку); подання звітності за відповідний період (якщо її не було подано раніше). Закон №2464-VI не містить строку подання заяви про списання, а обмеження до 01.03.2021 року діє лише для подання документів, якщо їх не було подано раніше. Перевірка відповідності особи умовам, визначеним цим пунктом, здійснюється станом на дату подання заяви про списання заборгованості.
Позивачка не скористалася механізмом списання заборгованості з єдиного внеску, із заявами про списання штрафів і пені, нарахованих їй на суми недоїмки, що виникла за період її підприємницької діяльності з 01.01.2017 року по 30.09.2019 року, до відповідача не зверталася. 
Натомість вона оскаржила до суду штраф та пеню, які нараховані за періоди несвоєчасної сплати єдиного внеску, за які, як вона стверджує, вона не мала обов`язку зі сплати єдиного внеску через те, що була найманим працівником. 
Суд зазначає, що у розумінні Закону №2464-VI роботодавці та фізичні особи-підприємці розглядаються як окремі платники єдиного внеску. 
Роботодавці, визначені пунктом 1 частини 1 статті 4 Закону №2464-VI, нараховують єдиний внесок на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України "Про оплату праці", та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами. 
Необхідними умовами для сплати фізичною особою-підприємцем єдиного внеску є провадження такою особою, зокрема, підприємницької діяльності та отримання доходу від такої діяльності, який і є базою для нарахування єдиного внеску. Отже, саме дохід особи від такої діяльності є базою нарахування, проте за будь-яких умов сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску. У разі відсутності бази нарахування єдиного внеску у відповідному звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу законодавство встановлювало обов`язок особи самостійно визначити цю базу, розмір якої не може бути меншим за розмір мінімальної заробітної плати.
Таким чином, метою встановлення розміру мінімального страхового внеску та обов`язку сплачувати його незалежно від наявності бази для нарахування є забезпечення у передбачених законодавством випадках мінімального рівня соціального захисту осіб шляхом отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Наведене правове врегулювання дає підстави для висновку, що з урахуванням особливостей форми діяльності осіб, що зареєстровані як фізичні особи-підприємці, проте фактично не здійснюють та не ведуть господарську діяльність та доходи не отримують, саме задля досягнення вищевказаної мети збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування законодавством встановлено обов`язок сплати фізичними особами-підприємцями мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу від їх діяльності.
Верховний Суд у постанові від 04.12.2019 року у справі №440/2149/19 сформулював правовий висновок, відповідно до якого особа, яка зареєстрована як фізична особа-підприємець, проте господарську діяльність не веде та доходи не отримує, зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником. В іншому випадку (якщо особа є найманим працівником), така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування досягається за рахунок його сплати роботодавцем. Інше тлумачення норм Закону №2464-VI щодо необхідності сплати єдиного внеску особами, які перебувають на обліку в органах ДПС і зареєстровані як фізичні особи-підприємці (однак господарську діяльність не здійснюють і доходи не отримують) та які одночасно перебувають у трудових відносинах, спричиняє подвійну його сплату (безпосередньо особою та роботодавцем), що суперечить меті запровадженого державою консолідованого страхового внеску.
Суд установив, що у період з січня 2017 року по вересень 2019 року позивачка як фізична особа-підприємець не отримувала доходу від підприємницької діяльності. 
Воднораз, вона була застрахованою особою у розумінні Закону №2464-VI і як фізична особа працювала за трудовими (цивільно-правовими) договорами на різних підприємствах, які є платниками єдиного внеску відповідно до пункту 1 частини 1 статті 4 Закону №2464-VІ і сплачували єдиний внесок, нарахований на суми нарахованих та виплачених їй доходів.
У спірних правовідносинах позивачка як платник єдиного внеску, визначений пунктом 4 частини 1 статті 4 Закону №2464-VІ, мала обов`язок по сплаті єдиного внеску, незалежно від фактичного отримання доходу від підприємницької діяльності, лише за місяці звітних періодів, коли роботодавці не нараховували та не сплачували за неї єдиний внесок. Згідно з індивідуальними відомостями про застраховану особу форми ОК-5 це такі місяці: лютий, березень, липень, серпень, вересень 2017 року. Тож несвоєчасна сплата позивачкою єдиного внеску за ці місяці тягне фінансову відповідальність згідно з частинами 10, 11 статті 25 Закону №2464-VI. 
За інші місяці у спірний період з січня 2017 року по вересень 2019 року, за які роботодавці - страхувальники сплатили страховий внесок за позивачку, а вона не отримувала дохід від підприємницької діяльності, у неї був відсутній обов`язок по нарахуванню і сплаті єдиного внеску за себе у розмірі мінімального страхового внеску. Тому за ці періоди до неї не можуть бути застосовані заходи впливу та стягнення, передбачені статтею 25 Закону №2464-VI, зокрема у вигляді фінансових санкцій та пені, оскільки згідно з частиною 1 статті 25 Закону №2464-VI положення цієї статті поширюються лише на тих платників, які відповідно до цього Закону зобов`язані нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.
Суд установив, що позивачка прострочила сплату єдиного внеску за себе за 2017 рік, а саме за лютий, березень, липень, серпень, вересень 2017 року, коли мінімальний страховий внесок для неї складав 704 грн. у місяць. Розмір недоїмки (несплаченого станом на 10.02.2018 року єдиного внеску) складає 3186,88 грн. (704 грн. х 5 міс. – 333,12 грн. переплати по інтегрованій картці, яка обліковувалася станом на 09.02.2018 року). 
Згідно з пунктом 2 частини 11 статті 25 Закону №2464-VI, підпунктом 2 пункту 2 розділу VІІ Інструкції №449 штраф за несвоєчасну сплату єдиного внеску повинен складати 20 % своєчасно не сплачених сум, що становить 637, 38 грн. (3186, 88 грн. х 20%). 
Відповідно до частин 10, 13 статті 25 Закону №2464-VI на суму недоїмки нараховується пеня з розрахунку 0,1 % суми недоплати за кожний день прострочення платежу. Недоїмка в сумі 3186,88 грн. фактично сплачена 14.01.2020 року, а період прострочення з 10.02.2018 року по 14.01.2020 року тривав 704 дні. За формулою, наведеною у пункті 5 розділу VІІ Інструкції №449, розмір пені повинен становити 2243, 56 грн. (3186,88 грн. х 704 дні х 0,1%). 
У цій частині суд погоджується із застосуванням до позивачки фінансових санкцій та нарахуванням їй пені за несвоєчасну сплату єдиного внеску і вважає спірне рішення законним. 
В решті штрафні санкції в сумі 4603, 88 грн. (5241,26 грн. – 637, 38 грн.) та пеня в сумі 9827,40 грн. (12070,96 грн. – 2243, 56 грн.) нараховані позивачці безпідставно. 
Згідно з частиною 1, пунктом 2 частини 2 статті 245 КАС України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково. У разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.
У ході судового розгляду справи відповідач не довів правомірність спірного рішення №0000/8634/11-28-24-08 від 11.06.2024 року в частині застосування до позивачки штрафних санкцій у розмірі 4603,88 грн. та нарахування пені у розмірі 9827,40 грн. Тому спірне рішення у цій частині є протиправним та підлягає скасуванню, а позов слід задовольнити частково. 
Відповідно до частин 1, 3 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
При зверненні до суду з позовом майнового характеру на суму 17312,22 грн. позивачка сплатила судовий збір у мінімальному розмірі 1211, 20 грн. Суд задовольнив позовні вимоги частково на суму 14431,28 грн. Тож на користь позивачки слід стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судові витрати на сплату судового збору, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, що становить 1009, 64 грн.
Керуючись статтями 9, 90, 139, 242-246, 250, 255, 262, 263, 295 КАС України, суд, -
В И Р І Ш И В:
Адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління ДПС у Кіровоградській області №0000/8634/11-28-24-08 від 11.06.2024 року в частині застосування штрафу у розмірі 4603, 88 грн. та нарахування пені у розмірі 9827,40 грн. 
У задоволені решти позовних вимог відмовити.
Стягнути на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 судові витрати на сплату судового збору в сумі 1009, 64 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Кіровоградській області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. 
Рішення суду може бути оскаржене до Третього апеляційного адміністративного суду у 30-денний строк, установлений статтею 295 КАС України.

Суддя Кіровоградського окружного 
адміністративного суду О.А. ЧЕРНИШ