П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 600/5227/24-а 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Брезіна Тетяна Миколаївна Суддя-доповідач - Кузьмишин В.М. 
11 лютого 2026 року м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Кузьмишина В.М. 
суддів: Сушка О.О.  Сапальової Т.В. , 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 18 червня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним рішення, зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
І. Описова частина.
1. Короткий зміст позовних вимог.
1.1 Позивач звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним рішення, зобов`язання вчинити дії. 
1.2 В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що проходить військову службу та звернувся до відповідача із рапортом на звільнення з військової служби за сімейними обставинами, а саме у зв`язку із самостійним вихованням дитини віком до 18 років. Факт самостійного виховання та утримання дитини віком до 18 років підтверджується рішенням суду. Позивач вказує, що надав відповідачу достатні документи на підтвердження самостійного утримання дитини віком до 18 років, а тому у відповідача були відсутні підстави для відмови у задоволенні його рапорту. 
2. Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції.
2.1 Позивач проходить військову службу з 25.02.2022 та подав 03.10.2024 рапорт на звільнення з військової служби, як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації під час воєнного стану, за сімейними обставинами у зв`язку з необхідністю самостійного виховання дитини віком до 18 років (на підставі пункту “г” пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу”), на підтвердження чого було додано копії: паспорта; витяг з реєстру територіальної громади; довідки про інформацію зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 22.08.2024 р. №1074; свідоцтва про народження ОСОБА_2 ; РНОКПП; рішення Кіцманського районного суду від 19.07.2024.
2.2 Відповідач, листом № 8907 від 05.10.2024 відмовив у задоволенні рапорту позивача пославшись на те, що окреме проживання дитини одним із батьків після розлучення за відсутності доказів невиконання матір`ю дитини своїх обов`язків не надає право на звільнення позивача з військової служби з цих підстав.
2.3 Згідно рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 19.07.2024 по справі №718/1586/24 розірвано шлюб, який зареєстрований 17.01.2012 у виконавчому комітеті Южинецької сільської ради Кіцманського району Чернівецькій області, актовий запис №01, між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 . Залишено проживати малолітнього ОСОБА_2 , разом з батьком ОСОБА_1 , на його самостійному вихованні та утриманні.
2.4 Позивач, вважаючи відмову відповідача протиправною, звернувся до суду з цим позовом. 
3. Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.
3.1 Рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду 18.06.2025 в задоволенні позовних вимог позивача відмовлено.
3.2 Суд першої інстанції дійшов висновку, що оскільки матеріали справи не містять належних, допустимих та достовірних доказів, що з достатньою переконливістю свідчили б про статус позивача як батька, що самостійно (одноосібно) виховує дитину віком до 18 років без участі матері у житті такого, відповідачем правомірно не погоджено поданий позивачем рапорт на звільнення.
4. Короткий зміст вимог апеляційної скарги та відзиву. 
4.1 Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 18.06.2025 та ухвалити постанову, якою адміністративний позов задовольнити в повному обсязі. 
4.2 Підставою для апеляційного оскарження рішення суду є не з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, та прийняття рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права.
4.3. Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу позивача, в якому просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. 
ІІ. Мотивувальна частина. 
1. Позиція апеляційного суду
Апеляційний суд перевірив правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права у межах доводів апеляційної скарги та дійшов таких висновків.
1.1 Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
1.2 Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 №2232-ХІІ, Законом України "Про правовий режим воєнного стану" від 12.05.2015 №389-VIII, Статутом внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України "Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України" від 24 березня 1999 року № 548-XIV.
1.3 Підстави звільнення з військової служби передбачені статтею 26 Закону №2232-ХІІ. При цьому підстави звільнення з військової служби військовослужбовців, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період встановлені у частині 4 статті 26 Закону №2232-ХІІ та розмежовані з огляду на період застосування: під час дії особливого періоду (крім періоду дії воєнного стану) (пункт 1); під час воєнного стану (пункт 2).
1.4 Згідно з пп. "г" п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах: під час воєнного стану: через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу): військовослужбовці, які самостійно виховують дитину (дітей) віком до 18 років.
Отже, підставою для звільнення з військової служби військовослужбовців, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, є зокрема, самостійне виховання дитини (дітей) віком до 18 років.
1.5 Як встановлено судом першої інстанції, позивач звернувся до відповідача з рапортом про звільнення з військової служби на підставі підпункту "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону №2232-XII у зв`язку із здійсненням виховання неповнолітньої дитини до 18 років.
1.6 Основним аргументом задоволення позову є рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 19.07.2024 у справі №718/1586/24, яким розірвано шлюб зареєстрований 17.01.2012 у виконавчому комітеті Южинецької сільської ради Кіцманського району Чернівецькій області, актовий запис №01, між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 . Залишено проживати малолітнього ОСОБА_2 , разом з батьком ОСОБА_1 , на його самостійному вихованні та утриманні.
1.7 Разом з тим, Законом України “Про охорону дитинства” від 26.04.2001 № 2402-ІІІ визначено, що батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.
1.8 Частиною 1 статті 12 Закону України “Про охорону дитинства” визначено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
1.9 Частинами 1, 2 ст. 15 Закону України “Про охорону дитинства” передбачено, що дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів.
Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.
1.10 Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.
1.11 Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.
1.12 Відповідно до ч.ч.1-3 ст.157 Сімейного кодексу України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті.
Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.
1.13 При цьому, згідно п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України ухилення батьків від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти є підставою для позбавлення батьківських прав. 
Тобто, факт відсутності участі батька або матері у вихованні дітей може бути підтверджений рішенням суду під час вирішення питання щодо позбавлення особи батьківських прав.
1.14 В постанові від 13.06.2018 за результатами розгляду справи № 822/2446/17 Верховним Судом викладено позицію про те, що розірвання шлюбу та встановлення місця проживання дитини з позивачем, що передбачає обов`язок батька щодо утримання та виховання дитини, не доводять факт відсутності участі матері у вихованні дитини. Проаналізувавши норми Сімейного кодексу України, Верховний Суд дійшов висновку, що лише рішення суду щодо позбавлення особи батьківських прав є підтвердженням факту самостійного виховання дитини одним з батьків. Правовий статус поняття “одинокого батька” не врегульований законодавством, однак Верховний Суд вбачає можливим застосовування аналогії поняття “одинокої матері”, тлумачення якого є у п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду від 06.11.1992 року № 9 “Про практику розгляду судами трудових спорів”. Таким чином для набуття статусу “одинокий батько”, необхідні дві умови: не перебування у шлюбі; виховання та утримання дитини самим батьком, тобто без участі іншого з подружжя у житті дитини.
1.15 Відповідно до частини 5 статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
1.16 Колегія суддів вважає, що законодавець, визначаючи підставою звільнення з військової служби під час воєнного стану - самостійне виховання дитини віком до 18 років, мав на увазі ситуацію, коли батько/мати є єдиним опікуном у дитини.
1.17 Колегія суддів вважає, що проживання батьків окремо в результаті розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей з одним із батьків не впливає на обсяг прав та обов`язків батьків щодо виховання дітей, а також не звільняє того з батьків, хто проживає окремо від батьківського обов`язку і не позбавляє права брати участь у вихованні дітей.
Таким чином, проживання батьків окремо, визначення місця проживання дітей із батьком, не є належними обставинами, які підтверджують самостійне виховання батьком дітей та не може бути підставою для звільнення особи відповідно до абз. 6 п. 3 ч. 12 та пп. “г” п.2 ч.4 ст.26 Закону № 2232. 
Позивачем не надано доказів позбавлення мати дитини батьківських прав чи визнання безвісно відсутньою, відсутні будь-які фактичні дані, що мати дитини ухиляється від виконання батьківських обов`язків.
1.18 Тобто, рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 19.07.2024 по справі №718/1586/24 не може бути беззаперечним доказом встановлення факту самостійного виховання та утримання позивачем неповнолітньої дитини, оскільки в зазначеному рішенні не встановлено жодних фактів щодо матері дитини (визнана судом безвісно відсутньою, оголошена судом померлою, або судовим рішенням позбавлена батьківських прав).
1.19 Крім того в рішенні Кіцманського районного суду Чернівецької області від 19.07.2024 по справі №718/1586/24 взагалі не надавалася оцінка та не досліджувалися будь-які факти та докази, що свідчать про неналежне виховання або утримання своєї дитини матір`ю. 
1.20 За наведених обставин, колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для визнання за позивачем права на звільнення з військової служби на підставі положень пп. “г” п. 2 ч. 4, абз.6 п. 3 ч. 12 ст. 26 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу”.
2. Висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги
2.1 Суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
2.2 Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, що відповідають обставинам справи.
2.3 Відповідно до п.1 ч.1 ст.315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
У Х В А Л И В :
апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 18 червня 2025 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню не підлягає. 

Головуючий	 		Кузьмишин В.М.	
 	 	 	 	
Судді	 	  	Сушко О.О.    Сапальова Т.В.