Справа № 199/16201/25
(2/199/1847/26) 

РІШЕННЯ
Іменем України

06.04.2026 року Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпра в складі головуючого судді Руденко В.В., при секретарі Мацак А.О., розглянувши у порядку спрощеного провадження в залі суду м. Дніпра цивільну справу за позовом Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «СОНЯЧНИЙ-60» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості з щомісячного внеску співвласників на управління будинком,-
В С Т А Н О В И В:

Представник ОСББ «СОНЯЧНИЙ-60» звернувся до Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпра з позовом до ОСОБА_1 про стягнення коштів у сумі 7382,00 грн., інфляційних витрат в розмірі 342,41 грн., 3 % річних 123,50 грн., та стягнення судових витрат.
В обґрунтування позову позивач зазначив, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 36,2 кв. м. відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 24.01.2020 року
В житловому будинку АДРЕСА_2 на підставі протоколу загальних зборів співвласників було створено Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «СОНЯЧНИЙ-60», дата та номер запису в Єдиному державному реєстрі про проведення державної реєстрації юридичної особи - 16.05.2016, № : 12241020000076788 відповідно до ст. 13 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», для забезпечення і захисту прав співвласників, дотримання ними своїх обов`язків, належне утримання та використання спільного майна будинку, забезпечення своєчасного надходження коштів для сплати платежів. Розмір щомісячного внеску співвласників на утримання будинку та прибудинкової території в період з 01.12.2020 року по 01.01.2024 року складав 4 грн. (144,8 грн. нарахування в місяць ), в період з 01.01.2024 року по 01.11.2025 року складав 5 грн. (181 грн. нарахування в місяць)
Позивач належним чином надавав житлово-комунальні послуги відповідачу, відповідач користувалась послугами та не заявляла щодо недоліків під час їх надання. Проте згідно з розрахунком позивача, відповідач не сплачувала в повному обсязі внески з управління будинком, щодо квартири які знаходяться в його власності.
А саме внаслідок не сплати внесків, станом на 01.11.2025 року за відповідачем утворилась заборгованість з внеску з управління будинком на суму 7382,00 грн., яку позивач просив суд стягнути з відповідача, а також інфляційні витрати в розмірі 342,41 грн., 3 % річних 123,50 грн. Крім того просив суд стягнути з відповідача судовий збір в розмірі 2422,40 грн., а також 6000 грн витрат на професійну правничу допомогу.
Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпра від 09 лютого 2026 року відкрито провадження по справі.
Відповідач надала відзив на позов, в якому зазначила, що позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за період грудень 2020 року – жовтень 2025 року. Наголошувала, що строк позовної давності почав свій перебіг за кожним платежем з наступного місяця за місяцем, за який щомісячний внесок мав бути сплачений. Згідно з розрахунком заборгованості, доданим позивачем до позову – з грудня 2020 року, та закінчився 01 грудня 2023 року. Проте позивач звернувся з позовними вимогами 28.11.2025 року про стягнення заборгованості за період з грудня 2020 року по листопад 2025 року. Таким чином, позовні вимоги про стягнення заборгованості за період грудень 2020 року - жовтень 2023 року не підлягає задоволенню в зв`язку із спливом позовної давності. Щодо заявлених позовних вимог про стягнення заборгованості за період грудень 2023 – листопад 2025 року повідомила, що 03 березня 2026 року нею було сплачено суму в розмірі 1081,00 грн. в рахунок оплати щомісячного внеску на утримання будинку та прибудинкової території, що повністю погасило борг. Заперечувала проти стягнення з неї суми заборгованості, судовий витрат та витрат на професійну правничу допомогу, просила відмовити у позові.
Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються, приходить до наступного висновку.
Правові та організаційні засади створення, функціонування, реорганізації та ліквідації об`єднань власників жилих та нежилих приміщень багатоквартирного будинку, захисту їхніх прав та виконання обов`язків щодо спільного утримання багатоквартирного будинку унормовані Законом України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку". Цей Закон регулює порядок створення, реєстрації, реорганізації, діяльності і ліквідації об`єднань, асоціацій; відносини суб`єктів права власності щодо користування та розпорядження нерухомим майном у об`єднанні, асоціації; відносини між об`єднаннями та асоціаціями; відносини між об`єднаннями, асоціаціями і органами державної влади та органами місцевого самоврядування; відносини між об`єднаннями і господарюючими суб`єктами.
За приписами статті 1 Закону про ОСББ асоціація власників жилих будинків - це юридична особа, створена для представлення спільних інтересів об`єднань. Управителем є юридична особа, яка здійснює управління неподільним та загальним майном ж/к за дорученням власника (власників) майна і забезпечує його належну експлуатацію.
Діяльність об`єднань і асоціацій регулюється цим Законом, Цивільним, Житловим та Земельним кодексами України, іншими нормативно-правовими актами та статутом об`єднання, асоціації. До складу асоціації можуть входити об`єднання та власники садиб, що використовують спільно внутрішньоквартальні інженерні мережі (споруди) (ст.ст. 3, 8 закону про ОСББ).
Відповідно до частини 4 статті 4 закону про ОСББ, основна діяльність об`єднання полягає у здійсненні функцій, що забезпечують реалізацію прав власників приміщень на володіння та користування спільним майном членів об`єднання, належне утримання будинку та прибудинкової території, сприяння членам об`єднання в отриманні житлово-комунальних та інших послуг належної якості за обґрунтованими цінами та виконання ними своїх зобов`язань, пов`язаних із діяльністю об`єднання.
Відповідно до ч.2 ст.382 ЦК України, усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку.
Згідно положень ст.10 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку», визначення порядку сплати, переліку та розмірів внесків і платежів співвласників відноситься до виключної компетенції загальних зборів співвласників.
Рішення загальних зборів, прийняте відповідно до статуту, є обов`язковим для всіх співвласників.
У відповідності до ч.1 ст.16 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» об`єднання має право відповідно до законодавства та статуту, шляхом скликання загальних зборів, встановлювати порядок сплати, перелік та розміри внесків і платежів співвласників.
Відповідно до ч.1 ст.15 цього ж закону співвласник зобов`язаний, крім іншого: виконувати обов`язки, передбачені статутом об`єднання; виконувати рішення статутних органів, прийняті у межах їхніх повноважень; забезпечувати збереження приміщень, брати участь у проведенні їх реконструкції, реставрації, поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення; поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення приміщень або їх частин; не допускати порушення законних прав та інтересів інших співвласників; дотримуватися вимог правил утримання житлового будинку і прибудинкової території, правил пожежної безпеки, санітарних норм; своєчасно і в повному обсязі сплачувати належні внески і платежі; виконувати передбачені статутними документами обов`язки перед об`єднанням.
Відповідно до протоколу № 6 загальних зборів Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «СОНЯЧНИЙ-60» від 14.04.2019 року, проекту кошторису Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «СОНЯЧНИЙ-60» на 01.01.2024 року, протоколу № 8 Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «СОНЯЧНИЙ-60» від 11.11.2023 року, розмір щомісячного внеску співвласників на утримання будинку та прибудинкової території в період з 01.12.2020 року по 01.01.2024 року складав 4 грн. (144,8 грн. нарахування в місяць ), в період з 01.01.2024 року по 01.11.2025 року складав 5 грн. (181 грн. нарахування в місяць).
Відповідач по справі є власником квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 36,2 кв. м. 
За змістом статей 317, 319, 322 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно з ч. 2 ст. 382 ЦК України усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.
Відповідно до ст. 385 ЦК України власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку (будинках) для забезпечення експлуатації такого будинку (будинків), користування квартирами та нежитловими приміщеннями та управління, утримання і використання спільного майна багатоквартирного будинку (будинків) можуть створювати об`єднання співвласників багатоквартирного будинку (будинків).
Таке об`єднання є юридичною особою, що створюється та діє відповідно до закону та статуту.
Об`єднання власників квартир, житлових будинків є юридичною особою, яка створюється та діє відповідно до статуту та закону.
Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 4 Закону України «Про Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» (надалі Закон № 2866) об`єднання створюється для забезпечення і захисту прав співвласників та дотримання їхніх обов`язків, належного утримання та використання спільного майна, забезпечення своєчасного надходження коштів для сплати всіх платежів, передбачених законодавством та статутними документами. Основна діяльність об`єднання полягає у здійсненні функцій, що забезпечують реалізацію прав співвласників на володіння та користування спільним майном співвласників, належне утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території, сприяння співвласникам в отриманні житлово-комунальних та інших послуг належної якості за обґрунтованими цінами та виконання ними своїх зобов`язань, пов`язаних з діяльністю об`єднання.
Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону № 2866 органами управління об`єднання є загальні збори співвласників, правління, ревізійна комісія об`єднання.
Положеннями ч. 9 ст. 10 Закону № 2866 передбачено, що до виключної компетенції загальних зборів співвласників відноситься, зокрема: затвердження кошторису, балансу об`єднання та річного звіту; визначення порядку сплати, переліку та розмірів внесків і платежів співвласників. Частиною 20 вказаної статті визначено, що до компетенції правління відноситься, серед іншого, здійснення контролю за своєчасною сплатою співвласниками внесків і платежів та вжиття заходів щодо стягнення заборгованості згідно з законодавством; укладення договорів про виконання робіт, надання послуг та здійснення контролю за їх виконанням.
Відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону № 2866 об`єднання має право відповідно до законодавства та статуту об`єднання: встановлювати порядок сплати, перелік та розміри внесків і платежів співвласників, у тому числі відрахувань до резервного та ремонтного фондів; здійснювати контроль за своєчасною сплатою внесків і платежів.
Відповідно до ст. 7 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» (надалі Закон № 417) співвласники зобов`язані: виконувати рішення зборів співвласників; своєчасно сплачувати за спожиті житлово-комунальні послуги. Кожний співвласник несе зобов`язання щодо належного утримання, експлуатації, реконструкції, реставрації, поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення спільного майна багатоквартирного будинку пропорційно до його частки співвласника.
Згідно з ч. 1 ст. 15 Закону № 2866 співвласник зобов`язаний: виконувати обов`язки, передбачені статутом об`єднання; виконувати рішення статутних органів, прийняті у межах їхніх повноважень; своєчасно і в повному обсязі сплачувати належні внески і платежі; виконувати передбачені статутними документами обов`язки перед об`єднанням.
Статтею 13 Закону № 2866 передбачено, що у разі відмови співвласника сплачувати внески і платежі на утримання та проведення реконструкції, реставрації, поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення спільного майна об`єднання або за його дорученням управитель має право звернутися до суду.
Відповідно до змісту ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів (п. 1 ч. 1), що кореспондується із обов`язком індивідуального споживача оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами ( п. 5 ч. 2).
Частиною 3 ст. 12 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» визначено, що невикористання власником належної йому квартири чи нежитлового приміщення або відмова від використання спільного майна не є підставою для ухилення від здійснення витрат на управління багатоквартирним будинком.
Відповідно до ч. 1 ст. 22 Закону № 2866 для забезпечення утримання та експлуатації багатоквартирного будинку, користування спільним майном у такому будинку, включаючи поточний ремонт, утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території, водопостачання та водовідведення, теплопостачання і опалення, вивезення побутових відходів, об`єднання за рішенням загальних зборів має право: виступати колективним споживачем (замовником) усіх або частини житлово-комунальних послуг.
Частинами 1, 2 статті 20 Закону № 2866 встановлено, що частка в загальному обсязі обов`язкових платежів на утримання і ремонт неподільного майна у багатоквартирному будинку встановлюється пропорційно до загальної площі приміщень, що перебувають у власності фізичних або юридичних осіб.
Частка в загальному обсязі обов`язкових платежів на утримання і ремонт загального майна та в інших спільних витратах у багатоквартирному будинку встановлюється пропорційно до загальної площі приміщень, що перебувають у користуванні фізичних або юридичних осіб.
З аналізу наведених норм законодавства вбачається, що оскільки відповідач є власником квартири АДРЕСА_1 , площею 36,2 кв. м., та й відповідно співвласником згаданого багатоквартирного будинку, то вона зобов`язана нести витрати на утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території, шляхом внесення внесків, а також сплачувати інші платежі у розмірах, визначених загальними зборами ОСББ «СОНЯЧНИЙ-60».
Частиною 1 ст. 17 Закону № 2866 передбачено, що для забезпечення виконання власниками приміщень своїх обов`язків об`єднання має право: робити співвласникам попередження про порушення ними статутних або інших законних вимог і вимагати їх дотримання; вимагати від співвласників своєчасної та у повному обсязі сплати всіх встановлених цим Законом та статутом об`єднання внесків і платежів, у тому числі відрахувань до резервного та ремонтного фондів; звертатися до суду в разі відмови співвласника відшкодовувати заподіяні збитки, своєчасно та у повному обсязі сплачувати всі встановлені цим Законом та статутом об`єднання внески і платежі, у тому числі відрахування до резервного та ремонтного фондів.
Згідно з ч. 1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Згідно з ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
Згідно з ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Як зазначено у розрахунку заборгованості, наданому позивачем, станом на 01.11.2025 року за відповідачем утворилась заборгованість з внеску з управління будинком на суму 5781,00 грн. за період з грудня 2020 року по жовтень 2025 року. При цьому станом на грудень 2020 року позивач зазначає заборгованість відповідача у розмірі 3968,20 грн, у той час як позивачем не надано доказів, яким чином утворилась вказана заборгованість та яким чином нарахована. Отже, суд виходить з тих розрахунків, що позивачем відповідачу нараховано до сплати внесків за період з грудня 2020 по жовтень 2025 року включно 9339,60 грн., позивачем сплачено за вказаний період 7382 грн., тому сума заборгованості складає 1957, 60 грн. (9339,6 грн.- 7382 грн.). Під час розгляду справи відповідачем частково сплачена заборгованість у розмірі 1081 грн., отже заборгованість відповідача складає 876,60 грн., які суд вважає за доцільне стягнути з відповідача на користь позивача.
Щодо заяви відповідача про застосування в цій справі строків позовної давності поданої згідно ч. 3 ст. 267 ЦК України, та зазначає наступне.
Згідно ч. 1 ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Згідно ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.
Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.
Згідно п. 12 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.
Крім того, протягом існування спірних правовідносин в Україні діяв п. 19 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України згідно якого у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.
Законом України №4434-ІХ, який набрав чинності 04 вересня 2025 року, пункт 19 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України виключено.
Отже, карантин в Україні згідно постанови Кабінету Міністрів України № 211 від 11 березня 2020 року «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» діяв в період з 12 березня 2020 року по 30 червня 2023 року, а воєнний стан внаслідок збройної агресії РФ триває дотепер з 24 лютого 2024 року.
З урахуванням викладеного в даній справі суд не застосовує строки позовної давності. 
Згідно із частиною другою ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Інфляційні втрати розраховуються по кожному платежу окремо за весь період прострочення. Для точного розрахунку для суду необхідно скласти детальну таблицю з розбивкою по кожному місяцю прострочення, окремо розраховуючи інфляцію, 3% річних.
Інфляційні виплати по щомісячним платежам розраховуються по кожному платежу окремо. Якщо прострочка зобов`язання відбувалась по частках, то нарахування здійснюється по кожній частці окремо.
В той же час, з розрахунку інфляційних втрат та 3% річних, доданих до позову, не вбачається, виходячи з якої суми заборгованості та за які місяці конкретно позивачем було нараховано інфляційні втрати та 3% річних.
Щодо вимоги про стягнення з відповідача судових витрат.
Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України).
Статтею 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо,а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг),виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт(надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або)значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Уразі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, а клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
На підтвердження обсягу наданих послуг, виконаних робіт та їх вартості у вказаній справі позивачем доказів не надано, а отже суд відмовляє у стягненні з відповідача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 6000,00 грн., оскільки належними та допустимим доказами вказані витрати не доведені.
З урахуванням результату розгляду справи та відповідно до вимог ст.141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір 2422,40 грн.
На підставі вищенаведеного та керуючись ст.ст. 12, 76-81, 141, 259, 263- 265, 268, 274-279 ЦПК України, суд,
УХВАЛИВ:

Позов Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «СОНЯЧНИЙ-60» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості з щомісячного внеску співвласників на управління будинком – задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 ), на користь Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «СОНЯЧНИЙ-60» (м. Дніпро, вул. Сонячна Набережна, 60, код ЄДРПОУ 40483273) заборгованість з щомісячного внеску співвласників на управління будинком в розмірі 876,60 грн., а також судовий збір у розмірі по 2422,40 грн., а всього 3299 (три тисячі двісті дев`яносто дев`ять) гривень 00 копійок.
В іншій частині позові відмовити.
Рішення може бути оскаржене до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі у тридцятиденний строк з дня оголошення судового рішення апеляційної скарги.

Суддя          В.В. Руденко