Єдиний унікальний номер справи 761/5768/23
Провадження №22-ц/824/357/2026

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 квітня 2026 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 

головуючого судді Журби С.О., 
суддів Писаної Т.О., Приходька К.П., 

розглянувши у порядку письмового провадження справу за апеляційною скаргою приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Еталон» на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 19 вересня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Еталон», ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,
В С Т А Н О В И В:

У лютому 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з даним позовом. 
Позовні вимоги вмотивовані тим, що 01 лютого 2021 року о 12.35 год. по просп. Повітрофлотському, 51, в місті Київ, водій ОСОБА_3 , керуючи автомобілем марки «Hyundai», д.н.з. НОМЕР_1 , порушив п. п. 2.3 б, 12.1 та 14.6 е ПДР України, а саме - на дорозі, яка має три смуги в одному напрямку, не був уважним, не вибрав безпечної швидкості руху та при виконанні обгону не впевнився в безпечності внаслідок чого здійснив зіткнення із автомобілем марки «BMW», д.н.з. НОМЕР_2 , який рухався в попутному напрямку у результаті чого обидва автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками.
Постановою Солом`янського районного суду м. Києва від 28.01.2022 року закрито провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_3 за ст. 124 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в його діях події і складу адміністративного правопорушення.
Автомобіль «Hyundai», д.н.з. НОМЕР_1 , який перебував під керуванням ОСОБА_3 належить ОСОБА_1 .
Цивільно-правова відповідальність транспортного засобу іншого учасника пригоди, застрахована в ПрАТ «СК «Еталон».
Позивач звернувся до ПрАТ «СК «Еталон» щодо виплати страхового відшкодування, але йому було відмовлено, оскільки вина ОСОБА_2 у ДТП не встановлено та не було подано заяву про страхове відшкодування. Звертає увагу, що річний строк на подання заяви про страхове відшкодування було пропущено, з огляду на тривалість розгляду справи №760/5299/21, введення в Україні воєнного стану.
Крім цього, при розгляді справи №760/5299/21 враховано висновок експерта №1-10/08, за яким встановлено невідповідність у діях водія автомобіля марки «BMW» вимог п. п. 10.1, 10.3 і 12.3 ПДР, які він вчинив своїми односторонніми діями, на які не впливали інші учасники дорожнього руху, в тому числі і водій автомобіля марки «Hyundai», з технічної точки зору перебувають у причинному зв`язку із даною пригодою - зіткненням автомобілів.
На підставі вказаного позивач, з урахуванням уточненої позовної заяви, просив стягнути з ПрАТ «СК «Еталон» несплачену суму страхового відшкодування в сумі 56962,04 грн, з ОСОБА_2 кошти в сумі 82917,70 грн.
Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 19 вересня 2024 року позов задоволено частково, стягнуто з ПрАТ «СК «Еталон» на користь ОСОБА_1 54362,04 грн невиплаченого страхового відшкодування, 3570,09 грн витрат за проведення експертизи, 544,13 грн судового збору, а всього 58476,26 грн; стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 82917,70 грн різниці між фактичним розміром шкоди та страховим відшкодуванням, 5442,32 грн витрат за проведення експертизи, 829,48 грн судового збору, а всього 89189,50 грн. В задоволенні решти вимог відмовлено.
Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, 09.10.2024 року ПрАТ «СК «Еталон» подало апеляційну скаргу, в якій зазначено, що суд першої інстанції постановив оскаржуване судове рішення з порушенням норм матеріального права та без дотримання норм процесуального права, неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи і визнав встановленими обставини справи, які не були доведені, зроблені судом висновки не відповідають обставинам справи. 
Відзив на апеляційну скаргу у встановлений апеляційним судом строк не надходив.
Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Згідно із ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах даної категорії розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
У відповідності до положень ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
У відповідності до положень ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими (за умови дотримання встановлених законом умов) доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції.
Судом в ході розгляду справи встановлено, що 01 лютого 2021 року о 12.35 год. по просп. Повітрофлотському, 51, в місті Київ, водій ОСОБА_3 , керуючи автомобілем марки «Hyundai», д.н.з. НОМЕР_1 , порушив п. п. 2.3 б, 12.1 та 14.6 е ПДР України, а саме - на дорозі, яка має три смуги в одному напрямку, не був уважним, не вибрав безпечної швидкості руху та при виконанні обгону не впевнився в безпечності внаслідок чого здійснив зіткнення із автомобілем марки «BMW», д.н.з. НОМЕР_2 , який рухався в попутному напрямку у результаті чого обидва автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками.
Автомобіль «Hyundai», д.н.з. НОМЕР_1 , який перебував під керуванням ОСОБА_3 належить ОСОБА_1 .
Постановою Солом`янського районного суду м. Києва від 28.01.2022 р. у справі №760/5299/21 закрито провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_3 за ст. 124 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в його діях події і складу адміністративного правопорушення.
У відповідності до вимог ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду у кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов`язкові для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанову суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Як вбачається з постанови суду, аналізуючи пояснення правопорушника ОСОБА_3 , пояснення другого учасника ДТП - ОСОБА_2 , висновки експертів в їх співставленні, розташування автомобілів відповідно до схеми місця ДТП, характер їх пошкоджень, суд прийшов до висновку, що в діях ОСОБА_3 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП, тобто порушення правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів. Суд прийшов до висновку про відсутність в діях ОСОБА_3 порушення п. п. 2.3 б, 12.1 та 14.6 е Правил дорожнього руху України, що вказує на відсутність об`єктивної сторони адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Водій ОСОБА_3 , діяв у відповідності правил дорожнього руху України, а тому провадження у справі відносно ОСОБА_3 підлягало закриттю у зв`язку з відсутністю в його діях події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.
У вказаній постанові суду (з огляду на закриття провадження у справі щодо ОСОБА_3 ) взято до уваги висновок експерта №1-10/08 ТОВ «Українського центру судових експертиз» ОСОБА_4 , яким встановлено, що невідповідності у діях водія автомобіля марки «BMW» вимогам п. п. 10.1, 10.3 і 12.3 ПДР, які він вчинив своїми односторонніми діями, на які не впливали інші учасники дорожнього руху, в тому числі і водій автомобіля марки «Hyundai», з технічної точки зору перебувають у причинному зв`язку із даною пригодою - зіткненням автомобілів. А у діях водія автомобіля марки «Hyundai» невідповідностей вимогам ПДР, які б з технічної точки зору перебували у причинному зв`язку із зіткненням автомобілів марки «BMW» та «Hyundai» - не вбачається.
Так, в матеріалах справи міститься протокол огляду місця ДТП, пояснення учасників ДТП, копія висновку експерта ТОВ «Українського центру судових експертиз» Рафалюка Б.І. №1-10/08 від 10.08.2021 р., який був врахований при винесені постанови Солом`янського районного суду м. Києва від 28.01.2022 р. у справі №760/5299/21.
Внаслідок вказаного ДТП автомобіль марки «Hyundai», д.н.з. НОМЕР_1 , отримав механічні пошкодження, що підтверджується матеріалами справи.
Цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «BMW», д.н.з. НОМЕР_2 , на час ДТП була застрахована в ПрАТ «СК «Еталон», згідно полісу №АР/0097063, страхова сума за шкоду, заподіяну майну складає 130000,00 грн, франшиза - 2600,00 грн.
Згідно відповіді ПрАТ «СК «Еталон» від 06.01.2023 р. ОСОБА_1 було відмовлено у виплаті страхового відшкодування, оскільки впродовж року з моменту скоєння ДТП до ПрАТ «СК «Еталон» не було подано заяви про страхове відшкодування. 

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції зазначив, що відсутність в матеріалах справи судового рішення, яким ОСОБА_2 був би притягнутий до відповідальності за скоєння дорожньо-транспортної пригоди не може бути достатньою підставою для відмови в позові, оскільки таке рішення є обов`язковим для суду, проте, не єдиним доказом наявності вини заподіювача шкоди, крім того суд не позбавлений можливості самостійно в рамках спору та при наявності відповідних документальних доказів встановити наявність чи відсутність вини в діях, при цьому ОСОБА_2 свою вину у судовому засіданні не спростував. 
Суд зазначив, що ОСОБА_1 пропустив визначений підпунктом 37.1.4 статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» річний строк на звернення зі заявою через обставини, які не залежали від нього, однак заява подана протягом строку позовної давності, а тому суд виснував про наявність підстав для стягнення суми страхового відшкодування з ПрАТ «СК «Еталон».
Як убачається з апеляційної скарги, переважна більшість її доводів фактично повторюють позицію апелянта, заявлену ним в ході розгляду справи в суді першої інстанції. Така позиція вже була належним чином досліджена судом першої інстанції в ході розгляду справи, за результатами чого їй була дана належна правова оцінка, з якою в повній мірі погоджується й колегія суддів апеляційного суду. 
Як неодноразово вказував ЄСПЛ, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (§§ 29-30 рішення ЄСПЛ від 09 грудня 1994 року в справі «Руїз Торія проти Іспанії», заява № 18390/91). 
Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення ЄСПЛ від 27 вересня 2001 року у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії», заява № 49684/99).
Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).
Верховний Суд у постанові від 24 квітня 2020 року у справі № 554/2491/17 зазначив наступне:
«Доводи касаційної скарги зводяться до незгоди з висновками судів попередніх інстанцій щодо установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судами, які їх обґрунтовано спростували.
Із урахуванням того, що доводи касаційної скарги є майже ідентичними доводам апеляційної скарги заявника, яким судом апеляційної інстанції надана належна оцінка, Верховний Суд дійшов висновку про відсутність необхідності повторно відповідати на ті самі аргументи заявника. При цьому судом враховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразова відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі Руїз Торія проти Іспанії). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанції просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.»
Таким чином, апеляційний суд вважає відсутніми підстави для повторного наведення тих доводів і аргументів, якими керувався суд першої інстанції при вирішенні даної справи і з якими в повній мірі погоджується колегія суддів апеляційного суду.

Окремо колегія суддів при вирішенні апеляційної скарги відхиляє доводи апелянта щодо неприпустимості розгляду поважності причин пропуску річного строку для звернення зі заявою про виплату страхового відшкодування, оскільки такий строк є присічним.
Апеляційний суд звертає увагу на висновки щодо застосування відповідних норм права, які викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року в справі № 147/66/17 (провадження № 14-95цс20), де вказано, що з огляду на те, що пропуск річного строку звернення із заявою до страховика (страхової компанії) не зазначений у законодавстві (ст. 12 ЦК України) як підстава для припинення матеріального права, цей строк не може бути розцінений як преклюзивний і такий, що припиняє існуюче право на отримання відшкодування шкоди в розмірі регламентних виплат.
Аналізуючи норми законодавства стосовно добросовісної поведінки всіх учасників правовідносин (ст. 13 ЦПК України) та принципу повного відшкодування шкоди (ст. 1166 ЦК України), колегія судді з огляду на відсутність нормизакону, що передбачає припинення в цьому випадку цивільного права на відшкодування, та з урахуванням із загального права особи на захист права в суді (ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод) дійшла висновку, що при добросовісній поведінці потерпілої особи та доведеності, що річний строк пропущено через незалежні від потерпілої особи причини, особа може отримати таке відшкодування, пред`явивши вимогу до страховика (страхової компанії) в судовому порядку протягом строку позовної давності.
Відтак, аналізуючи зазначене законодавство в сукупності з загальними принципами цивільного права, як то добросовісність поведінки та спрямованість на відновлення порушеного права, слід дійти висновку, що потерпіла особа при відмові страховика (страхової компанії) у виплаті регламентних платежів у зв`язку з пропуском річного строку, має право на пред`явлення вимоги до страховика (страхової компанії) винної у спричиненні шкоди особи про відшкодування шкоди в межах страхової суми протягом строку позовної давності.»
У справі, що переглядається, позивач здійснив розумні заходи для отримання відшкодування шкоди за рахунок страховика.
Зокрема, позивач діяв добросовісно, його поведінка була спрямована на відновлення порушеного права, а саме подача в порядку та в строки, визначені законом, повідомлення страховій компанії про даний страховий випадок, а річний строк на звернення із заявою до страховика за відшкодуванням шкоди пропустив із незалежних від нього причин, оскільки мала місце тривала невизначеність винної у дорожньо-транспортній пригоді особи. 
Не отримавши страхове відшкодування у зв`язку з пропуском річного строку, позивач, реалізовуючи своє право на отримання компенсації у відшкодування спричиненої йому шкоди внаслідок пригоди, звернувся з позовом 15 лютого 2023 року в межах строку позовної давності.
З огляду на зазначені положення чинного законодавства та наявні у матеріалах справи докази, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо можливості отримання ОСОБА_5 страхового відшкодування від страхової компанії протягом строку позовної давності.
Доводи апелянта, що факт дії воєнного стану не зупиняє процесуальних строків колегія суддів в межах розгляду даної справи відхиляє, оскільки судом першої інстанції було враховано не лише факт запровадження воєнного стану, а в цілому надано оцінку обставинам щодо пропуску позивачем річного строку, крім того врахуванню підлягав також й обсяг здійснених позивачем заходів спрямованих на отримання відшкодування. 
Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, відтак дійшов законної та обґрунтованої позиції при вирішенні справи. Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження при розгляді справи апеляційним судом. За таких умов підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції при апеляційному розгляді відсутні.
Керуючись ст.ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд 

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Еталон» залишити без задоволення.
Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 19 вересня 2024 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених п. 2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий С.О. Журба

Судді Т.О. Писана 

К.П. Приходько