КОРАБЕЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД М.МИКОЛАЄВА
Справа № 488/5497/25
Провадження № 2/488/1217/26 р.

ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
Іменем України

02.04.2026 року            м. Миколаїв
Суддя Корабельного районного суду міста Миколаєва Чернявська Я.А., розглянувши цивільну справу за правилами спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету позову ОСОБА_4 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням,
ВСТАНОВИВ:
У грудні 2025 року позивач ОСОБА_1 , в особі представника – адвоката Максименко С.В., звернувся до Корабельного районного суду м. Миколаєва з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , в якому просив суд визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням розташованим за адресою: АДРЕСА_1 .
В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначила, що відповідно до Ордеру №556 від 17 березня 1967 року, виданого на ім`я ОСОБА_5 , їй та її сім`ї було надано право на вселення в квартиру АДРЕСА_2 . 
На підставі договору найму житлового приміщення від 18 березня 1967 року ОСОБА_5 стала квартиронаймачем зазначеної квартири.
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 померла. Відповідно до наданих документів, вона є матір`ю ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ), яка, у свою чергу, є матір`ю ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ), а той є батьком ОСОБА_6 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ).
Представник позивача зазначила, що станом на момент подання позову, позивач ОСОБА_1 , його мати ОСОБА_4 та син ОСОБА_6 зареєстровані та фактично проживають у квартирі АДРЕСА_3 , несуть витрати на її утримання та користуються нею.
Разом із тим, у квартирі зареєстровані ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які фактично не проживають у ній з квітня 2022 року, не мають там особистих речей, не беруть участі в утриманні житла, оплаті комунальних послуг та не користуються зазначеним приміщенням.
З огляду на те, що відповідачі залишаються зареєстрованими у квартирі АДРЕСА_3 , однак понад три роки фактично там не проживають, не несуть витрат на утримання майна, не сплачують комунальні послуги та не користуються житлом без поважних причин, вважав за можливе визнати їх такими, що втратили право користування житловим приміщенням квартири за адресою АДРЕСА_1 .
Ухвалою суду від 17.12.2025 року провадження у справі було відкрито та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом (повідомлення) сторін. 
В судове засідання сторони не з`явилися.
Третя особа — ОСОБА_4 електронною поштою подала письмові пояснення, в яких підтримала позовні вимоги у повному обсязі, не заперечувала проти заочного розгляду справи та просила розглянути справу за її відсутності.
Відповідачі в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені своєчасно та належним чином. У поштових повідомленнях про виклик у судові засідання листоношею проставлені відмітки про відсутність відповідачів за місцем проживання. Відповідно до положень пункту 4 частини 8 статті 128 ЦПК України дата проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за місцем проживання є днем вручення судової повістки.
Згідно з ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
За таких обставин, відповідно до ст. 280 ЦПК України, враховуючи відсутність заперечень позивача проти заочного розгляду справи, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи, в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.
Суд, вивчивши позовну заяву, дослідивши матеріали справи, вивчивши нормативно-правові акти, які регулюють спірні правовідносини, проаналізувавши і оцінивши докази в їх сукупності, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Статтею 15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого немайнового або майнового права та інтересу.
Між сторонами виникли правовідносини, які регулюються Житловим кодексом України, Цивільним кодексом України, тому при ухваленні рішення суд застосовує норми матеріального права, якими регулюються правовідносини, які виникли між сторонами.
Судом встановлено, що згідно з ордером № 556 від 17 березня 1967 року, виданим на ім`я ОСОБА_5 — бабусі позивача, їй разом із сім`єю було надано право на вселення до квартири АДРЕСА_2 ).
Відповідно до договору найму житлового приміщення від 18 березня 1967 року ОСОБА_5 стала квартиронаймачем зазначеної квартири.
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданим Корабельним районним у місті Миколаєві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області.
Згідно зі свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 встановлено, що ОСОБА_5 є матір`ю ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 ОСОБА_4 є матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Згідно зі свідоцтвом про народження серії НОМЕР_4 ОСОБА_1 є батьком ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Судом також встановлено, що станом на час звернення до суду з позовом позивач ОСОБА_1 , його мати, ОСОБА_4 та син, ОСОБА_6 зареєстровані та фактично проживають у квартирі АДРЕСА_3 .
Разом з тим у зазначеній квартирі зареєстровані також ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які, як встановлено судом, фактично не проживають у квартирі з квітня 2022 року.
Відповідно до акта про непроживання від 28.11.2025, складеного сусідами ОСОБА_1 та затвердженого КП «Дирекція єдиного замовника «Океан», ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , будучи зареєстрованими у квартирі АДРЕСА_3 , з квітня 2022 року у ній не проживають, особистих речей не мають, участі в утриманні житла, зокрема у проведенні поточного ремонту, не беруть, комунальні послуги не сплачують та за місцем реєстрації не з`являються. Поважні причини їх непроживання судом не встановлені.
З наданих доказів вбачається, що квартира фактично перебуває у користуванні виключно позивача ОСОБА_1 , ОСОБА_4 та ОСОБА_6 , які постійно проживають у ній, здійснюють користування житлом та несуть витрати на його утримання.
Враховуючи тривалу відсутність відповідачів за місцем їх реєстрації, відсутність доказів на підтвердження поважності причин такого непроживання, а також відсутність намірів повернутися до спірного житлового приміщення та відновити проживання у ньому, суд дійшов висновку, що відповідачі не користуються квартирою та не беруть участі в її утриманні, що свідчить про втрату ними права фактичного користування спірним житлом.
За таких обставин, суд приходить до висновку, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , залишаючись зареєстрованими у квартирі АДРЕСА_3 , фактично не проживають у ній, не беруть участі в утриманні майна, не сплачують комунальні послуги та без поважних причин не користуються зазначеним житлом, що є підставою для визнання їх такими, що втратили право користування цим житловим приміщенням.
Відповідно до ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.
Жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім`ї понад шість місяців у випадках встановлених ст. 71 ЖК України. У випадках, передбачених пунктами 1 - 7 цієї статті, право користування жилим приміщенням зберігається за відсутнім протягом шести місяців з дня закінчення строку, зазначеного у відповідному пункті.
Статтею 72 ЖК України передбачено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
Відповідно до ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 грудня 2020 року у справі № 209/2642/18 (провадження № 61-9591св19) встановлено, що підставою для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, може бути лише свідома поведінка цієї особи, яка свідчить про втрату нею інтересу до відповідного житлового приміщення.
За таких обставин, суд вважає доведеним факт того, що на момент розгляду справи відповідачі втратили право користування квартирою АДРЕСА_3 , оскільки не проживають у ній з 2022 року та своєю реєстрацією обмежують права позивача на фактичне користування зазначеним житлом.
На підставі викладеного суд приходить до висновку, що позовні вимоги про визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням, підлягають задоволенню.
Відповідно до ст. 18 Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні» зняття особи із задекларованого або зареєстрованого місця проживання (перебування)у разі звернення до органу реєстрації або через центр надання адміністративних послуг за місцем задекларованого або зареєстрованого місця проживання (перебування) здійснюється:
1) за заявою про зняття особи із задекларованого або зареєстрованого місця проживання (перебування), поданою у паперовій формі такою особою, її законним представником або представником;
2) за заявою власника житла приватної форми власності, поданої у паперовій формі, стосовно повнолітньої особи, місце проживання (перебування) якої зареєстровано або задекларовано в житлі, що належить власнику на підставі права власності.
Зняття із задекларованого або зареєстрованого місця проживання (перебування) особи за заявою співвласника житла в порядку, передбаченому пунктом 2 частини першої цієї статті, здійснюється за згодою іншого співвласника житла, яка надається особисто або через представника.
Згідно з п. 6 ч. 1ст. 24 Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні» орган реєстрації вносить зміни до реєстру територіальної громадина підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житло або права користування житлом, про виселення, визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.
Відповідно до п. 2 ч. 50 Порядку декларування та реєстрації місця проживання (перебування), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 265 від 07.02.2022,зняття із задекларованого/за реєстрованого місця проживання (перебування) здійснюється на підставі рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житло або права користування житлом, про виселення, про зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) особи, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою (у такому випадку адміністративний збір не сплачується).
Відповідно до ст. ст. 76, 77 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
За ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Згідно з ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Відповідно до Постанови КЦС ВС від 30.09.2022 року за № 761/38266/14, якщо проголошення судового рішення не відбувається, то датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення, навіть, у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулося у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата, яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явилися всі учасники такої справи.
Керуючись ст. ст. 12, 13, 258-259, 264-265, 280-289, 354 ЦПК України, суд
УХВАЛИВ:
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету позову ОСОБА_4 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням - задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП: НОМЕР_5 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) та ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП: НОМЕР_6 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою за адресою АДРЕСА_1 .
Стягнути солідарно з  ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 ,РНОКПП: НОМЕР_5 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) та ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП: НОМЕР_6 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1211,20 грн.
Копію заочного рішення направити відповідачу.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Повне найменування сторін та інших учасників справи:
Позивач – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_7 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 
Відповідач – ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП: НОМЕР_5 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 
Відповідач – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП: НОМЕР_6 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 
Третя особа – ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_8 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 

Суддя Я. А. Чернявська