ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ	

06 квітня 2026 року	Справа №160/31742/25 	

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Серьогіної О.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) у м. Дніпрі адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, - 
УСТАНОВИВ:
04.11.2025 року ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому просить суд:
- визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо неналежного розгляду заяви ОСОБА_1 від 10.06.2025 року про не надання відстрочки від призову під час мобілізації;
- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 надати ОСОБА_1 відстрочку від призов на військову службу під час мобілізації на підставі п. 13 ч. 1 ст. 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію” у спосіб, визначений Порядком № 560 та прийняти відповідне рішення з урахуванням висновків суду викладених у цій справі.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що за результатом розгляду заяви позивача від 10.06.2025 року про надання відстрочки від мобілізації відповідно до пп. 13 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» позивач отримав повідомлення відповідача від 19.06.2025 року №4/1718, яким йому повідомлено про те, що протоколом від 19.06.2025 року №25 комісія ухвалила рішення про відмову у наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період з тих підстав, що є близькі родичі, які не є військовозобов`язаними та можуть здійснювати догляд. Позивач вважає протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо неналежного розгляду заяви ОСОБА_1 від 10.06.2025 року про не надання відстрочки від призову під час мобілізації, тому просить суд задовольнити позовні вимоги.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10.11.2025 року відкрито провадження та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін з 10.12.2025 року. 
Сторони належним чином повідомлені про розгляд справи Дніпропетровським окружним адміністративним судом, що підтверджується доказами, що містяться в матеріалах справи.
02.12.2025 року на адресу суду через підсистему «Електронний суд» від ІНФОРМАЦІЯ_1 надійшов письмовий відзив на позов, в якому відповідач не визнає позовні вимоги, з огляду на наступне. Враховуючи встановлений в рішенні Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16.10.2025 року по справі № 160/19882/25 факт розгляду відповідачем заяви позивача від 10.06.2025 року, у задоволенні позовних вимог щодо зобов`язання відповідача розглянути заяву позивача від 10.06.2025 року слід відмовити, у зв`язку із відсутністю порушеного права, яке підлягає захисту судом. Також вважає, що позивач не звертався до суду із заявою про зміну предмета або підстав позову, та відсутність у суду повноважень самостійно обирати за позивача предмет та підстави позову, прийняте відповідачем рішення від 19.06.2025 року щодо відмови у наданні позивачу відстрочки не може бути предметом розгляду судом в рамках цієї судової справи. Виходячи з вище викладеного, позивачем не було оскаржено рішення від 19.06.2025 року №25 Комісії при ІНФОРМАЦІЯ_3 щодо відмови в оформленні відстрочки позивачу, тому рішення, яке відповідає вимогам чинного законодавства є обґрунтованим та законним. На підставі вищевикладеного, просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог.
12.12.2025 року на адресу суду від позивача надійшла письмова відповідь на відзив, в якій він не погоджується із доводами відповідача та наголошує на порушенні відповідачем процедури розгляду та направлення рішення за результатами заяви позивача від 10.06.2025 року про надання відстрочки від мобілізації відповідно до пп. 13 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». 
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06.04.2026 року продовжено строк розгляду адміністративної справи до 06.04.2026 року.
Згідно з ч. ч. 5, 8 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. При розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на військовому обліку в ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Позивач направив до Голови комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 поштовим зв`язком заяву від 10.06.2025 року про надання йому відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі п. 13 частини 1 статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». 
До заяви про надання відстрочки від 10.06.2025 року позивачем додано копія паспорту ОСОБА_1 та ідентифікаційного коду, копія паспорта та ідентифікаційного номера ОСОБА_2 , копія пенсійного посвідчення та витягу з рішення експертної команди з оцінювання функціонування особи №231/25/1859/В від 03.06.2025 року, копія свідоцтва про народження ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , та смерть ОСОБА_3 ; довідка про склад сім`ї, копія нотаріально засвідченої заяви ОСОБА_2 про визначення утриманця ОСОБА_1 , копія нотаріально засвідченного паспорту та ідентифікаційного номера ОСОБА_4 , копія нотаріально засвідченної трудової книжки ОСОБА_4 , копія акту про фактичне місце проживання ОСОБА_4 , копія нотаріальної заяви ОСОБА_4 про неможливість проведення нею догляду, копія витягу з реєстру речових прав ОСОБА_4 , копія висновку ЛКК №2255 від 21.11.2024 року ОСОБА_4 .
За результатом розгляду заяви позивача від 10.06.2025 року про надання відстрочки від мобілізації відповідно до пп. 13 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» позивач отримав повідомлення відповідача від 19.06.2025 року №4/1718, яким йому повідомлено про те, що протоколом від 19.06.2025 року №25 комісія ухвалила рішення про відмову у наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період з тих підстав, що є близькі родичі, які не є військовозобов`язаними та можуть здійснювати догляд.
Позивач не погодився із бездіяльністю відповідача щодо не розгляду заяви позивача від 10.06.2025 року про надання відстрочки, тому звернувся до суду з позовом.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16.10.2025 року по справі № 160/19882/25 адміністративний позов задоволено частково, зокрема:
- визнано протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_1 ), які полягають у розгляді заяви ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) від 10.06.2025 про надання відстрочки від призову під час мобілізації з порушенням процедури передбаченої пунктом 60 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 № 560;
- у задоволенні іншої частини позову відмовлено.
Позивач вважаючи, що має право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації на підставі п. 13 ч. 1 ст. 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію”, а тому, на думку позивача, відповідач допустив протиправну бездіяльність щодо неналежного розгляду заяви ОСОБА_1 від 10.06.2025 року про не надання відстрочки від призову під час мобілізації, звернувся до суду з даним позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
На виконання частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з частиною 1 статті 17 Конституції України, захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу.
Відповідно до статті 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України від 25 березня 1992 року №2232-XII “Про військовий обов`язок і військову службу” (далі Закон №2232-ХІІ).
Згідно з ч.ч.1, 2 ст.1 Закону №2232-ХІІ захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону №2232-XII, військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Указом Президента України від 24.02.2022 року №64/2022 “Про введення воєнного стану в Україні” (затвердженим Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ) введено в Україні воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24.02.2022 року строком на 30 діб. На момент розгляду адміністративної справи строк дії воєнного стану в Україні продовжено.
Правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (далі - підприємства, установи і організації), повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів визначає Закон України від 21 жовтня 1993 року № 3543-XII “Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію” (далі - ЗУ № 3543-XII).
Статтею 1 Закону України “Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію” №3543-ХІІ, в редакції на час виникнення спірних відносин, визначено, що мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу.
Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.
Абзацом 5 статті 1 Закону №3543-ХІІ визначено, що особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Статтею 1 Закону України “Про оборону України” передбачено, що воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.
Статтею 22 Закону №3543-ХІІ визначені обов`язки громадян щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації.
Так, зокрема, відповідно до частин 3, 5 статті 22 Закону №3543-ХІІ під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися до військових частин або на збірні пункти територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках керівників територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки), або у строки, визначені командирами військових частин (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом керівників органів, в яких вони перебувають на військовому обліку, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України - за викликом керівників відповідних підрозділів Служби зовнішньої розвідки України, військовозобов`язані Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - за викликом керівників відповідних органів управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).
Призов громадян на військову службу під час мобілізації або залучення їх до виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, здійснюють територіальні центри комплектування та соціальної підтримки за сприяння місцевих органів виконавчої влади або командири військових частин (військовозобов`язаних, резервістів Служби безпеки України - Центральне управління або регіональні органи Служби безпеки України, військовозобов`язаних, резервістів Служби зовнішньої розвідки України - відповідний підрозділ Служби зовнішньої розвідки України, військовозобов`язаних Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - відповідні органи управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).
Поряд з цим, статтею 23 Закону №3543-ХІІ передбачена відстрочка від призову на військову службу під час мобілізації.
Підстави звільнення від призову на військову службу під час мобілізації передбачені ст. 23 ЗУ № 3543-XII. 
Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 23 Закону № 3543-XII, не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані: які мають одного із своїх батьків з інвалідністю I чи II групи або одного з батьків дружини (чоловіка) з числа осіб з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших осіб, які не є військовозобов`язаними та відповідно до закону зобов`язані їх утримувати (крім випадків, якщо такі особи самі є особами з інвалідністю, потребують постійного догляду, перебувають під арештом (крім домашнього арешту), відбувають покарання у вигляді обмеження чи позбавлення волі). У разі відсутності невійськовозобов`язаних осіб здійснювати догляд за особою з інвалідністю I чи II групи може лише одна особа з числа військовозобов`язаних за вибором такої особи з інвалідністю. 
Порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період визначається Кабінетом Міністрів України.
Пунктом 2 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 № 560, яка набрала чинності з 18.05.2024 (в редакції, чинній на час звернення позивача із заявою про надання відстрочки від призову під час мобілізації; далі Порядок №560), визначено, що на військову службу під час мобілізації, на особливий період призиваються резервісти та військовозобов`язані, які придатні до військової служби за станом здоров`я та не мають права на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації з підстав, визначених статтею 23 Закону України “Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію”, для комплектування (доукомплектування) з`єднань, військових частин, установ, організацій, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, навчальних частин (центрів) (далі - військові частини) Збройних Сил та інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення з правоохоронними функціями (далі - Збройні Сили та інші військові формування).
Призов резервістів та військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації проводиться в порядку, визначеному Законами України “Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію”, “Про військовий обов`язок і військову службу” та цим Порядком.
Згідно з п. 56 Порядку №560, відстрочка від призову на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період надається військовозобов`язаним з підстав, визначених статтею 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію".
Як встановлено судом, позивач засобами поштового зв`язку направив до відповідача заяву підписану особисто з копіями документів, які, на його думку, дають йому право на відстрочку від призову під час мобілізації, на підставі п. 1 ч.3 ст.23 Закону України “Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію”, вказана заява отримана відповідачем 13.06.2025.
Перевірка підстав щодо надання військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації та її оформлення здійснюється територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки (ч. 7 ст. 23 Закону № 3543-XII).
Відповідно до пункту 1 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2022 року №154, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації.
Пунктом 8 цього Положення визначено, що завданнями територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки є виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації, керівництво військовим обліком призовників, військовозобов`язаних та резервістів на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, здійснення контролю за його станом, зокрема в місцевих держадміністраціях, органах місцевого самоврядування та в органах, що забезпечують функціонування системи військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (крім СБУ та розвідувальних органів України), забезпечення в межах своїх повноважень адміністрування (територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, мм. Києва та Севастополя) та ведення Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів (далі - Реєстр) (районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки), проведення заходів з приписки громадян до призовних дільниць, призову громадян на військову службу, проведення відбору кандидатів для прийняття на військову службу за контрактом, участь у відборі громадян для проходження служби у військовому резерві Збройних Сил, підготовка та проведення в особливий період мобілізації людських і транспортних ресурсів, забезпечення організації соціального і правового захисту військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори до Збройних Сил (далі - збори), ветеранів війни та військової служби, пенсіонерів з числа військовослужбовців Збройних Сил (далі - пенсіонери) та членів їх сімей, участь у військово-патріотичному вихованні громадян, здійснення інших заходів з питань оборони відповідно до законодавства.
Згідно з пунктом 11 вищевказаного Положення районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, крім функцій, зазначених у пункті 9 цього Положення, зокрема, оформляють для військовозобов`язаних, резервістів відстрочки від призову під час мобілізації, які надаються в установленому порядку, та проводять перевірку підстав їх надання, ведуть спеціальний облік військовозобов`язаних.
Відповідно до п. 57 Порядку №560 для розгляду питань надання військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період при районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки (відокремлених відділах) утворюються комісії у такому складі:
голова комісії - керівник районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (відокремленого відділу);
члени комісії - представники апарату, структурних підрозділів (освіти та науки, охорони здоров`я, соціального захисту населення, служби у справах дітей, центру надання адміністративних послуг) районної, міської держадміністрації (військової адміністрації).
Згідно з п. 58 Порядку №560 за наявності підстав для одержання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період військовозобов`язані (крім заброньованих) особисто подають на ім`я голови комісії районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу заяву за формою, визначеною у додатку 4, до якої додаються документи, що підтверджують право на відстрочку, або копії таких документів, засвідчені в установленому порядку, зазначені у переліку згідно з додатком 5. Заява військовозобов`язаного підлягає обов`язковій реєстрації.
Пунктом 60 Порядку №560 встановлено, що комісія вивчає отримані заяву та підтвердні документи, оцінює законність підстав для надання відстрочки, за потреби готує запити до відповідних органів державної влади для отримання інформації, що підтверджує право заявника на відстрочку, або використовує інформацію з публічних електронних реєстрів.
Комісія зобов`язана розглянути отримані на розгляд заяву та документи, що підтверджують право на відстрочку, протягом семи днів з дати надходження, але не пізніше ніж протягом наступного дня від дати отримання інформації на запити до органів державної влади.
На підставі розгляду отриманих документів комісія ухвалює рішення про надання або відмову у наданні відстрочки. Рішення комісії оформляється протоколом.
Про прийняте комісією рішення заявникові повідомляється у спосіб, зазначений військовозобов`язаним у заяві про надання відстрочки, засобами телефонного, електронного або поштового зв`язку не пізніше ніж на наступний день після ухвалення такого рішення.
У разі позитивного рішення військовозобов`язаному видається довідка із зазначенням строку відстрочки за формою згідно з додатком 6.
Про відмову у наданні відстрочки військовозобов`язаному повідомляється письмово із зазначенням причини відмови за формою згідно з додатком 7. Таке рішення може бути оскаржене у судовому порядку.
До ухвалення комісією рішення військовозобов`язаний не підлягає призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період.
Проте судом встановлено, що 19.06.2025 року комісією відповідача за результатами розгляду заяви позивача від 10.06.2025 року прийнято протокол №25 про відмову у наданні відстрочки, з огляду на те, що позивачем не надано того, що донька матері позивача від попереднього шлюбу ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , яка не є військовозобов`язаною, не може утримувати та надавати матеріальну допомогу матері ОСОБА_2 , та ненадання позивачем свідоцтва про одруження з ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 та копії свідоцтва про його смерть, як доказ відсутності інших близьких родичів, які відповідно до вимог чинного законодавства зобов`язані або могли б здійснювати догляд. 
Про прийняте рішення відповідач направив позивачу повідомлення від 19.05.2025 року №4/1718, яким позивачу повідомлено про прийнятий протокол №25 від 19.06.2025 року та відсутність підстав у наданні відстрочки. 
Позивач у позовній заяві просить суд, зокрема, визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо неналежного розгляду заяви ОСОБА_1 від 10.06.2025 року про не надання відстрочки від призову під час мобілізації.
Так, позивач у своєму позові наголошує на тому, що в рішенні Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17.02.2025 року по справі №160/32642/24 (суддя Калугіна Н.Є.) неправильно встановлено дату, коли саме позивач отримав вищевказане повідомлення.
Згідно ч. 4 ст. 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Так, в рішенні Дніпропетровського окружного адміністративного суду по справі № 160/19882/25 від 16.10.2025 року, яке набрало законної сили, встановлено: «19.06.2025 комісією відповідача за результатами розгляду заяви позивача від 10.06.2025 прийнято рішення №25 про відмову у наданні відстрочки, з огляду на те, що позивачем не надано того, що донька матері позивача від попереднього шлюбу ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , яка не є військовозобов`язаною, не може утримувати та надавати матеріальну допомогу матері ОСОБА_2 , та ненадання позивачем свідоцтва про одруження з ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 та копії свідоцтва про його смерть, як доказ відсутності інших близьких родичів, які відповідно до вимог чинного законодавства зобов`язані або могли б здійснювати догляд. За наслідками засідання комісії складено повідомлення, від 19.05.2025 №4/1718, яким позивачу повідомлено про відсутність підстав у наданні відстрочки. На думку відповідача, позивач не довів факт відсутності інших працездатних осіб, зобов`язаних відповідно до закону утримувати матір позивача у зв`язку з встановленням їй II групи інвалідності. Повідомлення від 19.06.2025 надіслано позивачу поштою тільки 29.07.2025 (трек- номер 5000600102751) та отримано останнім 31.07.2025, тобто вже під час розгляду даної справи судом. При цьому, суд критично ставиться до дій відповідача щодо надсилання позивачу рішення (повідомлення) від 19.06.2025 тільки 29.07.2025, зазначене є порушенням пункту 60 Порядку №560, згідно якого таке рішення надсилається особі не пізніше наступного дня після ухвалення рішення. Отже, суд зазначає, що відповідачем свій обов`язок щодо розгляду заяви позивача від 10.06.2025 виконано, проте несвоєчасно виконано обов`язок щодо надсилання позивачу повідомлення з обґрунтуванням причин відмови у наданні відстрочки Разом з тим, враховуючи, що відповідачем заява позивача від 10.06.2025 розглянута 19.06.2025, про що в матеріалах справи є відповідні докази, позовні вимоги в частині визнання протиправною бездіяльність відповідача щодо не розгляду його заяви від 10.06.2025 про надання відстрочки задоволенню не підлягають, тоді як задоволенню підлягають позовні вимоги щодо визнання протиправними дій відповідача стосовно недотримання процедури з розгляду заяви позивача про надання відстрочки, що передбачена пунктом 60 Порядку №560. Однак, враховуючи встановлений судом факт розгляду відповідачем заяви позивача від 10.06.2025, у задоволенні позовних вимог щодо зобов`язання відповідача розглянути заяву позивача від 10.06.2025 слід відмовити, у зв`язку із відсутністю порушеного права, яке підлягає захисту судом».
Таким чином, суд констатує, що позовні вимоги в частині визнання протиправною бездіяльності ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо неналежного розгляду заяви ОСОБА_1 від 10.06.2025 року про не надання відстрочки від призову під час мобілізації були предметом розгляду у справі №160/19882/25. При цьому, позивач у своєму позову зазначив, що не погоджується із визначенням судом дати отримання ним повідомлення від 19.06.2025 року.
Щодо дати отримання позивачем повідомлення від 19.06.2025 року, а саме 31.07.2025 року, слід зазначити, що факт отримання позивачем в цю дату повідомлення від 19.06.2025 року встановлений судом у рішенні Дніпропетровського окружного адміністративного суду по справі № 160/19882/25 від 16.10.2025 року, яке набрало законної сили, тому суд не вбачає підстав для повторного дослідження цього питання.
Більше того, в частині дотримання процедури розгляду заяви позивача від 10.06.2025 року про надання відстрочки від мобілізації на підставі п. 13 частини 1 статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» судом рішенням по справі №160/19882/25 захищено права позивача шляхом визнання протиправними дій ІНФОРМАЦІЯ_1 , які полягають у розгляді заяви ОСОБА_1 від 10.06.2025 року про надання відстрочки від призову під час мобілізації з порушенням процедури передбаченої пунктом 60 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 року № 560.
З урахуванням вищенаведеного, суд вважає, що позовні вимоги щодо визнання протиправною бездіяльності ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо неналежного розгляду заяви ОСОБА_1 від 10.06.2025 року про не надання відстрочки від призову під час мобілізації, задоволенню не підлягають.
Також суд відмовляє у задоволенні позовних вимог в частині зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_1 надати ОСОБА_1 відстрочку від призов на військову службу під час мобілізації на підставі п. 13 ч. 1 ст. 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію” у спосіб, визначений Порядком № 560 та прийняти відповідне рішення з урахуванням висновків суду викладених у цій справі, оскільки відповідачем прийнято рішення за наслідками поданої позивачем заяви від 10.06.2025 року, а саме протокол №25 від 19.06.2025 року, проте таке рішення не є предметом даного позову, виходячи з його предмету та підстав.
За приписами частин 2, 3 статті 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким правом користуються й особи, в інтересах яких подано позовну заяву, за винятком тих, які не мають адміністративної процесуальної дієздатності.
Тобто, саме позивач у позовній заяві визначає порушене право та спосіб його захисту.
Враховуючи, що позивач не звертався до суду із заявою про зміну предмета або підстав позову, та відсутність у суду повноважень самостійно обирати за позивача предмет та підстави позову, прийнятий відповідачем протокол №25 від 19.06.2025 року щодо відмови у наданні позивачу відстрочки не може бути предметом розгляду судом в рамках цієї судової справи.
Станом на момент розгляду даної справи, позивач не надав та в матеріалах даної справи відсутні докази оскарження позивачем протоколу відповідача №25 від 19.06.2025 року щодо відмови у наданні позивачу відстрочки, а тому позовні вимоги в частині зобов`язання вчинити певні дії є передчасними.
Суд зазначає, що в разі незгоди позивача із протоколом відповідача №25 від 19.06.2025 року щодо відмови у наданні позивачу відстрочки, він може оскаржити його в судовому порядку на загальних підставах.
Відповідно до положень статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно з частиною першою статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною другою статті 77 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є необґрунтованими, а тому позовні вимоги задоволенню не підлягають. 
Відповідно до правил статті 139 КАС України підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Згідно ч. 5 ст. 250 Кодексу адміністративного судочинства України, датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Керуючись ст.ст. 242-246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
УХВАЛИВ:
У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії – відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України. 
Відповідно до статті 297 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду оскаржується шляхом подання апеляційної скарги до Третього апеляційного адміністративного суду.

Суддя О.В. Серьогіна