ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2026 року 	Луцьк	Справа № 140/11966/25 	

Волинський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого-судді Димарчук Т.М.,
розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання протиправними рішення та дій, зобов`язання вчинити дії, 

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі – ОСОБА_1 , позивач) звернувся з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (далі - ГУ ПФУ в Івано-Франківській області, відповідач – 1) Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (далі – ГУ ПФУ у Волинській області, відповідач – 2) у якому просить:
- визнати протиправним та частково скасувати рішення ГУ ПФУ в Івано-Франківській області №032150006013 від 27.08.2025 про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах на підставі пункту «а» ст. 55 Закону України “Про пенсійне забезпечення” з урахуванням п. 2-1 Розділу XV “Прикінцеві положення” Закону У країни “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” за Списками професій і посад, що затверджені Постановою КМУ №583 від 12.10.1992 та не зарахування до пільгового стажу періодів роботи: 
з 06.02.1990 по 30.06.2007 - помічником машиніста тепловозу транспортного цеху на Володимир-Волинському цукровому заводі (ВАТ “Володимир-Волинський цукровий завод”); 
з 10.10.2007 по 13.10.2009 - помічником машиніста тепловозу залізнично-транспортного цеху; 
з 01.04.2010 по 30.09.2010 - машиністом тепловозу МЗТЦ; 
до загального страхового стажу періоди перебування у Володимир-Волинському МТЦЗ на обліку та отримання допомоги по безробіттю: з 21.06.2007 по 26.08.2007; з 10.09.2007 по 26.09.2007; з 12.10.2010 по 25.04.2011;
- зобов`язати ГУ ПФУ в Івано-Франківській області зарахувати до пільгового стажу, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до пункту “а” ст. 55 Закону України “Про пенсійне забезпечення” з урахуванням п. 2-1 Розділу XV “Прикінцеві положення” Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” за Списками професій і посад, що затверджені Постановою КМУ
№583 від 12.10.1992 періоди роботи: 
з 06.02.1990 по 30.06.2007 - помічником машиніста тепловозу транспортного цеху на Володимир-Волинському цукровому заводі (ВАТ “Володимир-Волинський цукровий завод”); 
з 10.10.2007 по 13.10.2009 - помічником машиніста тепловозу залізнично-транспортного цеху; 
з 01.04.2010 по 30.09.2010 - машиністом тепловозу МЗТЦ; 
до загального страхового стажу періоди перебування у Володимир-Волинському МТЦЗ на обліку та отримання допомоги по безробіттю: з 21.06.2007 по 26.08.2007; з 10.09.2007 по 26.09.2007; з 12.10.2010 по 25.04.2011;
- зобов`язати ГУ ПФУ у Волинській області призначити і виплачувати пільгову пенсію згідно з пунктом «а» ст. 55 Закону України “Про пенсійне забезпечення” з урахуванням п. 2-1 Розділу XV “Прикінцеві положення” Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” за Списками професій і посад, що затверджені Постановою КМУ №583 від 12.10.1992, зайнятість яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах з 19.08.2025.
В обґрунтування позову позивач зазначив, що досягнувши 55 років, 19.08.2025 звернувся до ГУ ПФУ у Волинській області з заявою, в якій просив призначити пенсію за вислугу років на підставі пункту «а» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».
Рішенням ГУ ПФУ в Івано-Франківській області №032150006013 від 27.08.2025 позивачу відмовлено в призначені пенсії за вислугу років на підставі пункту «а» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», у зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу роботи не менше 12 років 06 місяців. 
До стажу роботи на посадах, що дають право на пенсію на пільгових умовах не враховано пільговий стаж роботи позивача, а саме: з 06.02.1990 по 30.06.2007 - помічником машиніста тепловозу транспортного цеху на Володимир-Волинському цукровому заводі (ВАТ “Володимир-Волинський цукровий завод”), з 10.10.2007 по 13.10.2009 - помічником машиніста тепловозу залізнично-транспортного цеху, з 01.04.2010 по 30.09.2010 - машиністом тепловозу МЗТЦ з тих підстав, що архівний витяг (довідка) Трудового архіву виконавчого комітету Володимирської міської ради від 10.06.2024 №269/24 не відповідає додатку 5 до Порядку №637.
Окрім того, в рішенні зазначено, що до страхового стажу не зараховано періоди отримання допомоги по безробіттю з 21.06.2007 по 26.08.2007 згідно записів трудової книжки НОМЕР_1 від 20.07.1987, оскільки запис про припинення не засвідчено підписом відповідальної особи та печаткою установи; з 10.09.2007 по 26.09.2007, оскільки, відсутні номер і дата наказу про продовження виплати, чим порушено п.2.4 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України 29.07.1993 №58.
Позивач також зазначає, що залишено поза увагою і не зараховано до страхового стажу період отримання допомоги по безробіттю з 12.10.2010 по 25.04.2011 згідно записів трудової книжки НОМЕР_1 від 20.07.1987.
Вважає протиправним та таким, що підлягає скасуванню, рішення ГУ ПФУ в Івано-Франківській області №032150006013 від 27.08.2025 про відмову йому в призначені пенсії за вислугу років на підставі пункту «а» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», оскільки він досяг пенсійного віку, має необхідний страховий та пільговий стаж, які дають право на призначення пенсії за вислугу років та який підтверджується записами в трудовій книжці НОМЕР_1 від 20.07.1987, а також відомостями, викладеними в архівних довідках.
З врахуванням наведеного просив позов задовольнити.
Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 10.11.2025 прийнято дану позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та на підставі статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України ухвалено судовий розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження в судовому засіданні без повідомлення (виклику) сторін.
У відзивах на позов №0900-0903-8/57437 від 14.11.2025 ГУ ПФУ в Івано-Франківській області та №0300-0802-8/78870 від 21.11.2025 ГУ ПФУ у Волинській області, кожен зокрема, позовні вимоги не визнали та просили відмовити в їх задоволенні. В обґрунтування своєї позиції вказали, що відповідно до пункту «а» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» право на пенсію за вислугу років мають робітники локомотивних бригад і окремі категорії працівників, які безпосередньо здійснюють організацію перевезень і забезпечують безпеку руху на залізничному транспорті та метрополітенах - за списками професій і посад, що затверджені постановою Кабінету Міністрів України №583 від 12.10.1992, - після досягнення 55 років і при стажі роботи для чоловіків — не менше 26 років 6 місяців, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначеній роботі (станом на 11 жовтня 2017 року).
19.08.2025 ОСОБА_1 , досягнувши 55 років, звернувся до ГУ ПФУ у Волинській області (за місцем свого проживання) із заявою про призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту «а» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» . 
ГУ ПФУ в Івано-Франківській області, розглянувши заяву позивача та додані до неї документи, 27.08.2025 прийняло рішення №032150006013 про відмову в призначенні пенсії за вислугу років у зв`язку з відсутністю належно підтвердженого пільгового стажу роботи позивача.
На момент звернення страховий стаж позивача складав - 37 років 08 місяців 12 днів. Вік заявника - 55 років 11 місяців 28 днів.
В матеріалах справи відсутні документи відповідно до п. 20 Порядку №637.
Позивач працював помічником машиніста тепловозу та машиністом тепловозу на посадах/роботах, які дають право на призначення пенсії за вислугу років у ВАТ “Володимирцукор”, яке на даний час знаходиться в стані припинення (діє ліквідаційна процедура), тобто не ліквідоване.
Для підтвердження цього періоду роботи позивачу необхідно було подати до органу Пенсійного фонду України уточнюючу довідку, яка підтверджує зайнятість на роботах, що дають право на пільгове пенсійне забезпечення, видану ліквідатором ВАТ “Володимирцукор”, довідки про ненадання відпусток без збереження заробітної плати. Проте, до заяви про призначення пенсії позивачем не надано належних доказів, які підтверджують зайнятість на посадах/роботах, що дають право на призначення пенсії за вислугу років в період з 06.02.1990 по 30.06.2007, з 10.10.2007 по 13.10.2009 та з 01.04.2010 по 30.09.2010.
На підтвердження пільгового стажу роботи позивачем долучено до матеріалів справи архівний витяг за №269/24 від 10.06.2024, виданий Трудовим архівом виконавчого комітету Володимирської міської ради, в якому не вказуються періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи. Відтак, архівний витяг (довідка) №269/24 від 10.06.2024 не відповідає додатку №5 Порядку №637.
Окрім того, згідно записів трудової книжки НОМЕР_1 від 20.07.1987 до страхового стажу не зараховано періоди отримання допомоги по безробіттю: з 21.06.2007 по 26.08.2007, оскільки запис про припинення не засвідчено підписом відповідальної особи та печаткою установи; з 10.09.2007 по 26.09.2007, оскільки, відсутні номер і дата наказу про продовження виплати, чим порушено п.2.4 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України 29.07.1993 №58.
З врахуванням наведеного, ГУ ПФУ в Івано-Франківській області правомірно прийнято рішення №032150006013 від 27.08.2025 про відмову позивачу у призначенні пенсії за вислугу років. 
Дослідивши письмові пояснення, викладені учасниками справи у заявах по суті справи, а також письмові докази, суд встановив наступні обставини.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , досягнувши 55 років, 19.08.2025 звернувся до ГУ ПФУ України у Волинській області із заявою про призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту «а» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до якої додав: трудову книжку НОМЕР_1 від 20.07.1987; диплом серії НОМЕР_2 від 20.07.1987; посвідчення на управління тепловозом №161134 від 26.06.1991 та вкладення до посвідчення видане 24.10.1996 про проходження практичних та теоретичних іспитів з правом виїзду на ж/д; документи про стаж, що визначені Порядком №637: архівний витяг (довідку) Трудового архіву виконавчого комітету Володимирської міської ради від 10.06.2024 №269/24; архівний витяг (довідку) Трудового архіву виконавчого комітету Володимирської міської ради від 30.09.2024 №374/24; архівну довідку Трудового архіву виконавчого комітету Володимирської міської ради від 30.09.2024 №373/24; архівний витяг Трудового архіву виконавчого комітету Володимирської міської ради від 10.06.2024 №270/24; військовий квиток НОМЕР_3 від 10.11.1987; довідку про присвоєння ідентифікаційного коду; копію паспорта (а.с.12-42,50-55)
Засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності відділ призначення пенсій управління пенсійного забезпечення ГУ ПФУ в Івано-Франківській області визначено органом, уповноваженим розглянути заяву ОСОБА_1 від 19.08.2025 
Рішенням ГУ ПФУ в Івано-Франківській області №032150006013 від 27.08.2025 ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії за вислугу років відповідно до пункту «а» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» у зв`язку з відсутністю належно підтвердженого пільгового стажу роботи позивача не менше 12 років 06 місяців (а.с.10).
У рішенні зазначено, що згідно наданих документів страховий стаж ОСОБА_1 становить - 37 років 08 місяців 12 днів. Вік заявника на дату звернення становить 55 років 11 місяців 28 днів. 
В матеріалах справи відсутні документи відповідно до п. 20 Порядку №637.
Архівний витяг (довідка) Трудового архіву виконавчого комітету Володимирської міської ради від 10.06.2024 №269/24 не відповідає додатку №5 Порядку №637.
Згідно записів трудової книжки НОМЕР_1 від 20.07.1987 до страхового стажу не зараховано періоди отримання допомоги по безробіттю:
з 21.06.2007 по 26.08.2007, так як запис про припинення не засвідчено підписом відповідальної особи та печаткою установи;
з 10.09.2007 по 26.09.2007, оскільки, відсутні номер і дата наказу про продовження виплати, чим порушено п.2.4 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України 29.07.1993 №58.
Не погоджуючись з рішенням відповідача-1 щодо відмови у зарахуванні до пільгового стажу періоду роботи помічником машиніста тепловозу та машиністом тепловозу, до страхового стажу періодів отримання допомоги по безробіттю та відмови в призначені пенсії за вислугу років на підставі пункту «а» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», позивач звернувся за захистом своїх прав до суду.
Вирішуючи позовні вимоги по суті, суд виходить з наступного.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує частину другу статті 19 Конституції України, відповідно до якої органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Згідно із частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України) у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до положень статті 5 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-IV цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються, зокрема, умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат, порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням.
Відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника (частина перша статті 9 Закону №1058-IV).
Статтею 2 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 року №1788-ХІІ передбачено такий вид трудової пенсії як за вислугу років.
Відповідно до пунктів 2-1, 16 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" положення Закону України "Про пенсійне забезпечення" застосовується в частині визначення права на пенсію за вислугу років для осіб, які на день набрання чинності Законом України від 03.10.2017 №2148-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій мають вислугу років та стаж, необхідний для призначення пенсії за вислугу років, передбаченими статтями 52, 54, та 55 закону України "Про пенсійне забезпечення", пенсія за вислугу років призначається за їхнім зверненням з дотриманням умов, передбачених Законом №1788-ХІІ.
Пунктом "а" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" (зі змінами) було передбачено окремі категорії працівників інших галузей народного господарства, які мають право на пенсію за вислугу років з дотриманням певних умов, зокрема робітники локомотивних бригад і окремі категорії працівників, які безпосередньо здійснюють організацію перевезень і забезпечують безпеку руху на залізничному транспорті та метрополітенах, - за списками професій і посад, що затверджуються в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України; водії вантажних автомобілів, безпосередньо зайнятих у технологічному процесі на шахтах, у рудниках, розрізах і рудних кар`єрах на вивезенні вугілля, сланцю, руди, породи, - після досягнення 55 років і при стажі роботи:
для чоловіків - не менше 30 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначеній роботі;
для жінок - не менше 25 років, з них не менше 10 років на зазначеній роботі.
Судом встановлено, що станом на момент звернення з заявою про призначення пенсії за вислугу років позивач досяг віку 55 років.
Постановою Кабінету Міністрів України від 12.10.1992 №583 "Про затвердження нормативних актів з питань пенсійного забезпечення" затверджено, зокрема, Список професій і посад робітників локомотивних бригад і окремих категорій працівників, які безпосередньо здійснюють організацію перевезень і забезпечують безпеку руху на залізничному транспорті та в метрополітенах і користуються правом на пенсію за вислугу років, до якого включено наступні професії та посади: бригадири магістральних залізниць, зайняті на поточному утриманні, ремонті колій та штучних споруд на дільницях з інтенсивним рухом поїздів; електромонтери і електромеханіки контактної мережі магістральних залізниць; кондуктори вантажних поїздів; кочегари паровозів і парових кранів на залізничному ходу; майстри (шляхові, мостові, тунельні) магістральних залізниць, зайняті на поточному утриманні, ремонті колій і штучних споруд на дільницях з інтенсивним рухом поїздів; машиністи автомотрис і мотовозів; машиністи і помічники машиністів паровозів і парових кранів на залізничному ходу; машиністи і помічники машиністів тепловозів; машиністи і помічники машиністів електровозів; машиністи і помічники машиністів дизель-поїздів; машиністи і помічники машиністів електропоїздів (секцій); машиністи-інструктори локомотивних бригад; механіки рефрижераторних поїздів (секцій); монтери колії магістральних залізниць, зайняті на поточному утриманні, ремонті колій і штучних споруд на дільницях з інтенсивним рухом поїздів; оглядачі вагонів магістральних залізниць, зайняті на пунктах технічного (технічного і комерційного) обслуговування вагонів станцій позакласних, 1 та 2 класу; оглядачі-ремонтники вагонів магістральних залізниць, зайняті на пунктах технічного (технічного і комерційного) обслуговування вагонів станцій позакласних, 1 та 2 класу; поїзні диспетчери і старші поїзні диспетчери; регулювальники швидкості руху вагонів; ремонтники штучних споруд магістральних залізниць на дільницях з інтенсивним рухом поїздів; складачі поїздів; слюсарі по ремонту рухомого складу магістральних залізниць, зайняті на пунктах технічного (технічного і комерційного) обслуговування вагонів станцій позакласних, 1 та 2 класу; чергові по станціях позакласних і 1 класу, зайняті прийманням відправленням і пропусканням поїздів на дільницях магістральних залізниць з особливо інтенсивним рухом; чергові та оператори сортувальних гірок на станціях позакласних і 1 класу.
Статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Аналогічне положення міститься також і в статті 48 Кодексу законів про працю України, згідно з якою трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.
Страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок (стаття 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»).
Пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №637 від 12.08.1993, передбачено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Згідно з пунктом 3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Відповідно до пункту 20 Порядку №637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток №5).
Суд зазначає, що норми пункту 3 Порядку передбачають обов`язковість витребування уточнюючих довідок для підтвердження трудового стажу лише у випадку, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, в той час як у трудовій книжці позивача містяться записи про роботу позивача у спірні періоди та наявні дані про його посаду та зазначені реквізити документів, на підставі яких такі відомості внесені, відтак суд зазначає, що в даному випадку неврахування відповідачем-1 вказаних періодів до пільгового стажу (спеціального) роботи позивача є необґрунтованими.
Судом встановлено, що відповідно до записів трудової книжки НОМЕР_1 від 20.07.1987 ОСОБА_1 :
з 06.02.1990 по 04.04.1993 прийнятий на роботу помічником машиніста тепловозу транспортного цеху Володимир-Волинського цукрового заводу (в подальшому перейменований на ВАТ “Володимирцукор”) (наказ №20о/с від 05.02.1990); 
з 05.04.1993 по 13.11.1994 переведний машиністом тепловоза залізнично-транспортного цеху (наказ №35к від 05.04.1993); 
з 14.11.1994 по 03.03.1997 переведний помічником машиніста тепловоза залізнично-транспортного цеху (наказ №140к від 14.11.1993);
з 19.08.1998 по 02.03.1999 переведний машиністом тепловоза залізничного транспорту (наказ №73к від 19.08.1998); 
з 01.10.1999 по 26.12.1999 переведний машиністом тепловоза залізничного транспорту (наказ №75к від 01.10.1999); 
з 09.09.2000 по 01.12.2000 переведний машиністом тепловоза залізничного транспорту (наказ №73к від 19.08.1998); 
з 26.09.2001 по 13.06.2007 переведний машиністом тепловоза залізничного транспорту (наказ №73к від 19.08.1998); 
13.06.2007 звільнений з ВАТ “Володимирцукор” за згодою сторін (наказ №31к від 12.06.2007); 
з 08.10.2007 по 13.10.2009 прийнятий на роботу по строковому трудовому договору машиністом тепловоза залізнично-транспортного цеху ВАТ “Володимирцукор” (наказ №70к від 09.10.2007);
13.10.2009 звільнений з ВАТ “Володимирцукор” за закінченням строку трудового договору (наказ №71к від 12.10.2009); 
з 01.04.2010 по 01.10.2010 прийнятий на роботу по строковому трудовому договору машиністом тепловоза залізничного транспорту ВАТ “Володимирцукор” (наказ №22к від 01.04.2010);
01.10.2010 звільнений з ВАТ “Володимирцукор” за закінченням строку трудового договору (наказ №84к від 13.09.2010) (а.с.68-73).
З вищенаведеного слідує, що ОСОБА_1 у вищевказані періоди працював на ВАТ “Володимирцукор” помічником машиніста тепловозу та машиністом тепловозу. Записи у трудовій книжці не містять неточностей чи виправлень, завірені печатками та підписами відповідальної особи.
Позивачем до матеріалів пенсійної справи надано також архівний витяг (довідку) Трудового архіву виконавчого комітету Володимирської міської ради від 10.06.2024 №269/24 з якого вбачається, що позивач з 06.02.1990 по 13.06.2007 прийнятий на роботу помічником машиніста тепловозу транспортного цеху Володимир-Волинського цукрового заводу; з 08.10.2007 по 13.10.2009 прийнятий на роботу по строковому трудовому договору машиністом тепловоза залізнично-транспортного цеху ВАТ “Володимирцукор”; з 01.04.2010 по 15.09.2010 прийнятий на роботу по строковому трудовому договору машиністом тепловоза залізничного транспорту ВАТ “Володимирцукор” (а.с.35-36).
Разом з тим, у спірному рішенні №032150006013 від 27.08.2025 ГУ ПФУ в Івано-Франківській області вказує, що архівний витяг (довідка) Трудового архіву виконавчого комітету Володимирської міської ради від 10.06.2024 №269/24 не відповідає додатку №5 Порядку №637.
У відзиві на позов, представник ГУ ПФУ в Івано-Франківській області зазначає, що в архівному витязі за №269/24 від 10.06.2024, виданому Трудовим архівом виконавчого комітету Володимирської міської ради, не вказано періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи. 
Однак суд не погоджується з даним твердженням відповідача 1, оскільки вказаний архівний витяг містить інформацію щодо характеру виконуваної роботи: позивач працював помічником машиніста тепловозу та машиністом тепловозу залізнично-транспортного цеху. Професії «машиністи і помічники машиністів тепловозів» віднесені до Списку професій і посад робітників локомотивних бригад і окремих категорій працівників, які безпосередньо здійснюють організацію перевезень і забезпечують безпеку руху на залізничному транспорті та в метрополітенах і користуються правом на пенсію за вислугу років, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.10.1992 №583 "Про затвердження нормативних актів з питань пенсійного забезпечення". 
Відповідні записи про періоди роботи позивача на Володимир-Волинському цукровому заводі (в подальшому перейменований на ВАТ “Володимирцукор”) помічником машиніста тепловозу та машиністом тепловозу містяться у трудовій книжці ОСОБА_1 НОМЕР_1 від 20.07.1987, однак відповідач 1 при винесенні спірного рішення не надав їм оцінку.
Наказом Міністерства праці України №58 від 29.07.1993 року затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників.
Згідно пункту 1.1. цієї Інструкції трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. До трудової книжки вносяться відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди (п.п.2.2 Інструкції).
Записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону (пункт 2.3 Інструкції).
Усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними). Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення (пункт 2.4. Інструкції).
Таким чином, здійснення записів у трудовій книжці власником або уповноваженим ним органом покладено на останніх, а не на працівника, а отже, відповідальність за неправильність вчиненого запису чи інших відомостей не може бути перекладена на працівника та позбавляти його права на врахування трудового стажу, який враховується для призначення пенсії.
Отже, формальні неточності у документах, в тому числі у довідках, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.
При цьому, суд зазначає, що у відповідності до розділів ІІІ, ІV Порядку №22-1, відповідач наділений повноваженнями самостійно отримати необхідні документи, що відповідає принципу належного урядування і націлено на забезпечення органами Пенсійного фонду України реалізації громадянами їх конституційного права на пенсійне забезпечення.
Згідно зі статтею 101 Закону України "Про пенсійне забезпечення" органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі.
Підприємства та організації несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну громадянам або державі внаслідок несвоєчасного оформлення або подання пенсійних документів, а також за видачу недостовірних документів, і відшкодовують її.
Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що право особи на призначення пенсії за віком має бути підтверджене як пенсіонером (особистими документами), так і підприємством, на якому особа працювала. Також і відповідальність за надання недостовірних пенсійних документів покладена на підприємство (організацію) та пенсіонера.
Суд зазначає, що витребування та перевірка первинних документів є також правом пенсійного органу.
Неможливість (або небажання) пенсійного органу скористатися правом на перевірку зазначених у трудовій книжці відомостей не може бути підставою для обмеження права пенсіонера на отримання належної пенсії.
Верховним Судом в постанові від 24.05.2018 року у справі №490/12392/16-а викладено правову позицію, відповідно до якої, працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини підприємства не може бути підставою для позбавлення особи конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань нарахування/призначення пенсії.
Суд зазначає, що у зв`язку з тим, що відповідальність за ведення трудової книжки покладається на підприємство, відтак, неточності у заповненні трудової книжки або довідці не можуть бути підставою для виключення періодів роботи позивача помічником машиніста тепловозу та машиністом тепловозу на ВАТ “Володимирцукор” зі спеціального стажу позивача.
З наведених підстав, надані позивачем докази - трудова книжка ОСОБА_1 НОМЕР_1 від 20.07.1987 та архівний витяг (довідка) Трудового архіву виконавчого комітету Володимирської міської ради від 10.06.2024 №269/24 є достатніми для підтвердження спеціального стажу роботи на посаді помічника машиніста тепловозу та машиніста тепловозу, що дають право на призначення пенсії за вислугу років.
Разом з тим, з матеріалів справи слідує, що у період охоплений архівним витягом (довідкою) Трудового архіву виконавчого комітету Володимирської міської ради від 10.06.2024 №269/24, позивач працював також сторожем охорони та заводу, що підтверджується записами трудової книжки позивача НОМЕР_1 від 20.07.1987. Окрім того, з архівного витягу (довідки) Трудового архіву виконавчого комітету Володимирської міської ради від 30.09.2024 №374/24 вбачається, що позивач перебував у відпустках без збереження заробітної плати (а.с.37-38).
Однак, ГУ ПФУ в Івано-Франківській області при розгляді заяви позивача не надало оцінку записам трудової книжки позивача та архівному витягу (довідці) Трудового архіву виконавчого комітету Володимирської міської ради від 30.09.2024 №374/24 про перебування позивача у відпустках без збереження заробітної плати. 
Окрім того, як вбачається зі спірного рішення, до страхового стажу позивача не зараховано періоди отримання допомоги по безробіттю згідно з записами трудової книжки серії НОМЕР_1 від 20.07.1987:
з 21.06.2007 по 26.08.2007, так як, запис про припинення не засвідчено підписом відповідальної особи та печаткою установи;
з 10.09.2007 по 26.09.2007, оскільки, відсутні номер і дата наказу про продовження виплати, чим порушено п.2.4 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України 29.07.1993 №58.
Згідно з записами у трудовій книжці позивача НОМЕР_1 від 20.07.1987 судом встановлено, що з 21.06.2007 позивачу розпочато виплату допомоги по безробіттю (НТ №070621 від 21.06.2007); 26.08.2007 припинено виплату допомоги по безробіттю (НТ №070827 від 27.08.2007); з 10.09.2007 продовжено виплату допомоги по безробіттю; 26.09.2007 припинено виплату допомоги по безробіттю (НТ №070928 від 28.09.2007) (а.с.70-71).
Суд зазначає, що відповідно до п. 4 постанови Кабінету Міністрів України “Про трудові книжки працівників” від 27.04.1993 №301 відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання. Тому, порушення роботодавцем порядку заповнення трудової книжки не може бути підставою для позбавлення особи права на належну пенсію.
Окрім того, згідно з записами у трудовій книжці позивача серії НОМЕР_1 від 20.07.1987, з 12.10.2010 позивачу розпочато виплату допомоги по безробіттю (наказ НТ 101012 від 12.10.10); 25.04.2011 припинено виплату допомоги по безробіттю (НТ №110426 від 26.04.2011) (а.с.73). Вказані записи не містять неточностей чи виправлень, завірені печаткою установи та підписом відповідальної особи.
Однак, з наданого пенсійним органом розрахунку стажу, період отримання допомоги по безробіттю з 12.10.2010 по 25.04.2011 також не включено відповідачем 1 до страхового стажу позивача (а.с.11).
Таким чином, з урахуванням наведених норм чинного законодавства України, правових висновків Верховного Суду та встановлених обставин справи, суд дійшов висновку, що ГУ ПФУ в Івано-Франківській області протиправно не зараховано до страхового стажу позивача періодів отримання допомоги по безробіттю з 21.06.2007 по 26.08.2007, з 10.09.2007 по 26.09.2007, з 12.10.2010 по 25.04.2011 згідно з записами трудової книжки НОМЕР_1 від 20.07.1987, яка відповідно до статті 62 Закону №1788-ХІІ є основним документом, що підтверджує стаж роботи.
Аналіз наведених вище норм законодавства, що врегульовує спірні правовідносини, а також встановлені у справі обставини дають суду підстави для висновку, що рішення відповідача - 1 є протиправним, оскільки воно прийняте необгрунтовано, з формальних підстав, без врахування істотних обставин у справі щодо періодів трудової діяльності позивача на підставі записів у трудовій книжці. Це рішення не може вважатися таким, що прийняте добросовісно, розсудливо, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).
З огляду на встановлені обставини та правове регулювання спірних правовідносин рішення ГУ ПФУ в Івано-Франківській області №032150006013 від 27.08.2025 є протиправним та підлягає скасуванню.
Відповідно до пункту 4 частини 2 статті 245 КАС України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.
У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
Таким чином, у випадку, коли законом встановлені повноваження суб`єкта владних повноважень в імперативній формі, суд зобов`язує його прийняти конкретне рішення чи вчинити конкретну дію. Натомість, у випадку, коли суб`єкт наділений певними дискреційними повноваженнями, суд повинен вказати на виявлені порушення при здійсненні таких повноважень та зазначити норму закону, яку суб`єкт владних повноважень (відповідач) повинен застосувати при вчиненні дій (прийнятті рішення) з урахуванням встановлених судом обставин.
Як вбачається з положень Рекомендації Комітету Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Суд не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади. При цьому, суд може лише вказати на виявлені порушення, допущені при прийнятті оскаржуваного рішення (дій), та зазначити норму закону яку відповідач повинен застосувати при вчиненні дії (прийнятті рішення) з урахуванням встановлених судом обставин. Аналогічна позиції, викладені в постанові Пленуму Верховного суду України №13 від 24.10.2008, постанові ВАСУ від 28.07.2015 справа № К/800/34016/14 відповідно до яких, суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймаючи замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які не належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень. 
Враховуючи вищенаведене, оскільки при розгляді заяви ОСОБА_2 від 19.08.2025 ГУ ПФУ в Івано-Франківській області не взяло до уваги та не надало оцінку записам трудової книжки позивача та архівному витягу (довідці) Трудового архіву виконавчого комітету Володимирської міської ради від 30.09.2024 №374/24 про перебування позивача у відпустках без збереження заробітної плати, суд зазначає, що вимоги позивача про зобов`язання зарахувати до пільгового стажу, що дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту “а” ст. 55 Закону України “Про пенсійне забезпечення” періоди роботи помічником машиніста тепловозу та машиністом тепловозу з 06.02.1990 по 30.06.2007, з 10.10.2007 по 13.10.2009, з 01.04.2010 по 30.09.2010 не підлягають задоволенню, оскільки на даній стадії вони є передчасними і призведуть до втручання в дискреційні повноваження відповідача.
Вирішуючи питання відносно того, котрим з відповідачів порушено права та законні інтереси позивача, суд вказує наступне.
Відповідно до пункту 1.1 розділу І Порядку №22-1 заява про призначення, перерахунок, поновлення пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший (Заява про призначення/перерахунок пенсії - додаток 1) подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України (далі - орган, що призначає пенсію).
Згідно з пунктом 4.2 розділу IV Порядку №22-1 після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.
Пунктом 4.3. розділу IV Порядку №22-1 визначено, що рішення за результатами розгляду заяви підписується керівником органу, що призначає пенсію (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу керівника органу, що призначає пенсію, щодо розподілу обов`язків), та зберігається в електронній пенсійній справі особи.
Рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів органом, що призначає пенсію, приймається не пізніше 10 днів після надходження заяви.
За приписами пункту 4.10 розділу IV Порядку №22-1 після призначення, перерахунку пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший вид електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем фактичного проживання особи, за місцезнаходженням установи виконання покарань, де відбуває покарання засуджений до позбавлення (обмеження) волі, для здійснення виплати пенсії.
Аналіз наведених вище положень Порядку №22-1 свідчить про наступне:
- сутність принципу екстериторіальності полягає у визначенні структурного підрозділу органу, що призначає пенсію, який розглядатиме по суті заяву про призначення пенсії, незалежно від місця проживання/перебування заявника чи місця поданням ним відповідної заяви, тобто без прив`язки до території;
- після опрацювання електронної пенсійної справи та прийняття рішення за наслідками розгляду заяви про призначення пенсії структурний підрозділ органу, що призначає пенсію (тобто територіальний орган Пенсійного фонду України), визначений за принципом екстериторіальності, передає електронну пенсійну справу органу, що призначає пенсію (тобто територіальному органу Пенсійного фонду України), за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії (п.4.10);
- виплату пенсії проводить орган, що призначає пенсію (тобто територіальний орган Пенсійного фонду України) за місцем фактичного проживання/перебування особи.
Так, у межах спірних правовідносин заява позивача про призначення пенсії розглянута за принципом екстериторіальності ГУ ПФУ в Івано-Франківській області та за результатом її розгляду прийнято спірне рішення. 
Суд зауважує, що відповідачем у справах, в яких оспорюються, зокрема, рішення, ухвалені в результаті розгляду заяви про призначення пенсії, є саме орган державної влади - суб`єкт владних повноважень, який прийняв відповідне рішення.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 08.02.2024 у справі № 500/1216/23.
Відтак, з огляду на приписи пунктів 4.2, 4.10 розділу IV Порядку №22-1 належним відповідачем у частині позовних вимог щодо зобов`язального характеру є ГУ ПФУ в Івано-Франківській області, структурний підрозділ якого, визначений за принципом екстериторіальності, розглянув заяву позивача про призначення пенсії та прийняв рішення про відмову.
Натомість, ГУ ПФУ у Волинській області не здійснювало розгляд заяви позивача, не приймало рішення про відмову у призначенні пенсії, а тому відсутні правові та фактичні обставини для покладання на нього обов`язку щодо прийняття рішення за заявою позивача. 
Отже, позовні вимоги до ГУ ПФУ у Волинській області заявлені безпідставно.
Таким чином, суд у цій справі дійшов висновку, що для ефективного захисту прав позивача позовні вимоги слід задовольнити частково шляхом визнання протиправним та скасування рішення ГУ ПФУ в Івано-Франківській області №032150006013 від 27.08.2025; зобов`язання ГУ ПФУ в Івано-Франківській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди отримання допомоги по безробіттю з 21.06.2007 по 26.08.2007, з 10.09.2007 по 26.09.2007, з 12.10.2010 по 25.04.2011 та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 19.08.2025 про призначення пенсії за вислугу років з урахуванням висновків, викладених у судовому рішенні. 
Згідно із частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Відтак, суд дійшов висновку, що на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ПФУ в Івано-Франківській області (яким винесене протиправне рішення) необхідно стягнути судовий збір, пропорційно до задоволеної частини вимог у сумі 605,60 грн, сплаченого відповідно до квитанції від 15.10.2025 № 1537249720 (а.с.9).
Керуючись статтями 139, 243-246, 255, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд 

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області №032150006013 від 27.08.2025.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди отримання допомоги по безробіттю з 21.06.2007 по 26.08.2007, з 10.09.2007 по 26.09.2007, з 12.10.2010 по 25.04.2011 та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 19.08.2025 про призначення пенсії за вислугу років з урахуванням висновків, викладених у судовому рішенні. 
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області судові витрати у розмірі 605,60 грн (шістсот п`ять гривень 60 копійок).
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. 
Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ).
Відповідач 1: Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (76018, м. Івано-Франківськ, вул. Січових Стрільців, буд. 15, код ЄДРПОУ 20551088).
Відповідач 2: Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області (43026, Волинська область, місто Луцьк, вул. Кравчука, 22-В, код ЄДРПОУ 13358826). 

Суддя Т.М. Димарчук