Справа № 127/8936/26
Провадження № 2/127/2577/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2026 року	місто Вінниця	

Вінницький міський суд Вінницької області 
у складі: головуючого судді Сичука М.М.,
за участю секретаря судового засідання Коровай А.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Вінниці в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) осіб цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

ВСТАНОВИВ:
Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.
Позивач звернулася до суду із позовом, в якому просила розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем 19 грудня 2015 року, зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Липовецького районного управління юстиції у Вінницькій області, актовий запис №102, а також після розірвання шлюбу залишити їй шлюбне прізвище « ОСОБА_3 ». Крім того, позивач просила вирішити питання щодо судових витрат шляхом їх стягнення з відповідача.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що з 19 грудня 2015 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_2 . Від даного шлюбу у сторін ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася дочка ОСОБА_4 , що підтверджується відповідним свідоцтвом про народження.
Позивач вказала, що сімейне життя між сторонами фактично не склалося через несумісність характерів, різні погляди на життя, відсутність взаєморозуміння та взаємної поваги. За її твердженням, між сторонами тривалий час існують конфлікти, спільне господарство фактично не ведеться, шлюбні відносини припинені.
Позивач зазначила, що внаслідок зазначених обставин шлюб носить формальний характер, його збереження суперечить її інтересам та інтересам сім`ї, а тому подальше примирення є неможливим. У зв`язку з цим позивач вважає недоцільним надання строку для примирення. Позивач також повідомила, що досудове врегулювання спору не проводилося у зв`язку з його необов`язковістю для даної категорії справ, а також просила розглянути справу у порядку спрощеного позовного провадження без її участі.
Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 24.03.2026 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи провести у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 
В судове засідання позивач не з`явилася, але позивач в прохальній частині позов просила про розгляд справи у відсутності сторони позивача, позовну заяву просила задовольнити в повному обсязі, шлюб розірвати. 
Відповідач в судове засідання не з`явився, до суду подав заяву, в якій він позов визнав, просив шлюб розірвати, судове засідання провести за його відсутності.
На підставі п.п.1-2 ч.3 ст.223 ЦПК України суд ухвалив провести розгляд справи за відсутності позивача та відповідача.
Оскільки сторони в судове засідання не з`явилися фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося (ч.2 с.247 ЦПК України). 
Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, враховуючи зміст заяв позивача та відповідача, суд приймає визнання відповідачем позову та вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.
Судом встановлено наступні фактичні обставини справи, яким відповідають правовідносини, врегульовані нормами СК України щодо припинення шлюбу.
Відповідно до ч. 2 ст. 104 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання.
Згідно ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.
В ході дослідження позовної заяви та доданих до неї матеріалів судом, відповідно до ч. 1 ст. 112 СК України, з`ясовано фактичні взаємини подружжя, а також те, що подана до суду позовна заява відповідає дійсній волі позивача та відповідача, їх бажання розірвати шлюб є істинним та добровільним. 
Відповідно до свідоцтва про шлюб, сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 19 грудня 2015 року, який зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Липовецького районного управління юстиції у Вінницькій області, актовий запис №102.
Згідно зі свідоцтвом про народження, у сторін ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася дочка ОСОБА_4 .
Відповідно до статті 51 Конституції України та статей 21, 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, а також передбачає рівність подружжя у сімейних відносинах, взаємну повагу, підтримку та спільність інтересів.
Згідно з частиною 3 статті 105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється, зокрема, внаслідок його розірвання за рішенням суду. Відповідно до статті 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.
Судом встановлено, що сімейні відносини між сторонами фактично припинені. Позивач вказує на відсутність спільного проживання, спільного господарства, взаєморозуміння та взаємної поваги між подружжям. Зазначені обставини відповідачем не спростовані, доказів протилежного суду не надано.
Відповідно до статті 111 Сімейного кодексу України, суд вживає заходів щодо примирення подружжя, однак лише за наявності реальної можливості збереження сім`ї. Враховуючи характер спірних правовідносин, тривале припинення сімейних відносин, відсутність спільного господарства та фактичну втрату сімейних зв`язків, суд приходить до висновку про відсутність підстав для надання строку для примирення, оскільки це не відповідатиме реальним обставинам справи та не матиме правового результату.
Згідно з усталеною судовою практикою, ключовим критерієм при вирішенні спорів про розірвання шлюбу є фактичне припинення сімейних відносин та неможливість їх відновлення. Саме наявність або відсутність реальної сім`ї, як соціального та правового союзу, має вирішальне значення для суду при застосуванні статей 105, 110 СК України.
Згідно п. 10 Постанови пленуму Верховного суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України (254к/96-ВР) охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін.
Досліджуючи вказані обставини, суд зважає на те, що примирення між подружжям неможливе, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам, позивач підтримує позовні вимоги, відповідач не заперечує щодо задоволення позову.
Таким чином, позовні вимоги про розірвання шлюбу є обґрунтованими, підтверджуються матеріалами справи та підлягають задоволенню.
Питання щодо прізвища після розірвання шлюбу вирішується відповідно до статті 113 Сімейного кодексу України, згідно з якою особа має право залишити прізвище, набуте у шлюбі, якщо інше не заявлено.
За таких обставин суд приходить до висновку про задоволення позову.
Відповідно до ч.1 ст.142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.
Враховуючи викладене, зважаючи на визнання відповідачем позову, позивачу слід повернути з державного бюджету 50% судового збору, сплаченого нею при поданні позову. Решту судового збору (50%) слід стягнути з відповідача на її користь.
На підставі викладеного, керуючись ст. 104, 105, 112, 113 СК України, ст. 12, 13, 206, 263-265 ЦПК України, суд,
ВИРІШИВ:
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу задовольнити.
Розірвати шлюб, укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 , зареєстрований 19 грудня 2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Липовецького районного управління юстиції у Вінницькій області, актовий запис №102.
Після розірвання шлюбу залишити за ОСОБА_1 прізвище « ОСОБА_3 ».
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 50% сплаченого судового збору, що становить 665 (шістсот шістдесят п`ять) грн 60 коп.
Повернути ОСОБА_1 з Державного бюджету України 50% судового збору, сплаченого при поданні позову, що становить 665 (шістсот шістдесят п`ять) грн 60 коп., відповідно до ч.1 ст.142 ЦПК України, на підставі квитанції №2УУх3УНББУ від 18.03.2026.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення чи складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Учасники справи:
Позивач ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 .
Відповідач ОСОБА_2 , ІПН НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 .
Повний текст рішення суду складено 20.04.2026.

Суддя: