Україна
Донецький окружний адміністративний суд 
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 квітня 2026 року Справа№200/4684/25 

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Волгіної Н.П., розглянувши в письмовому порядку за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1 
до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області
про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 через свого представника, адвоката Кальну Аліну Геннадіївну, звернулась до Донецького окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області, в якому просить суд:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області від 2 квітня 2025 року № 057050012242 про відмову позивачу у призначенні пенсії за віком; 
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області зарахувати до страхового стажу позивача період роботи з 19 жовтня 2003 року по 28 лютого 2010 року;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області повторно розглянути заяву позивача від 26 березня 2025 року про призначення пенсії за віком з урахуванням періоду роботи з 19 жовтня 2003 року по 28 лютого 2010 року.

Ухвалою суду від 30 червня 2025 року відкрито провадження у справі; призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні); запропоновано відповідачу надати суду відзив на позов та докази на підтвердження зазначеного у відзиві; зобов`язано відповідача надати суду додаткові докази.
15 липня 2025 року до суду від Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області надійшов відзив на позов та додаткові докази по справі. 
Суд вважає за необхідне зазначити, що Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», у зв`язку із військовою агресією російської федерації в Україні введено воєнний стан із 5 год 30 хв 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.
Указами Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», затвердженими відповідними законами, дія воєнного стану неодноразово продовжувалась та станом на час розгляду справи в Україні продовжує діяти воєнний стан.

В обґрунтування позовних вимог у позові зазначено наступне.
26 травня 2025 року позивач звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (надалі – ГУ ПФУ в Донецькій області) із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України від 9 липня 2003 року № 1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (надалі - Закон № 1058-ІV).
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області (надалі - ГУ ПФУ в Сумській області) відмовлено ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком у зв`язку із відсутністю страхового стажу роботи, зазначивши, що до страхового стажу не зараховано періоди роботи згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 29 вересня 1981 року з 19 жовтня 2003 року по 28 лютого 2010 року - оскільки відсутня інформація в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування про сплату внесків до Пенсійного фонду України; період підприємницької діяльності з 1 січня 2020 року по 31 січня 2020 року, з 26 січня 2021 року по 28 лютого 2025 року - оскільки відсутня інформація в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування про сплату внесків до Пенсійного фонду України.
За підрахунком відповідача згідно із наданими документами страховий стаж ОСОБА_1 становить 28 років 2 місяці 14 днів, що недостатньо для призначення пенсії за віком.
У позові зазначено, що позивач не оспорює не зарахування до її страхового стажу періодів з 1 січня 2020 року по 31 січня 2020 року та з 26 січня 2021 року по 28 лютого 2025 року, так як вона не була підприємцем у ці періоди.
Разом із цим позивач вважає, що період її роботи з 19 жовтня 2003 року по 28 лютого 2010 року неправомірно не зараховано відповідачем до її страхового (трудового) стажу, так як він підтверджується записами в трудовій книжці, при цьому жодних виправлень, закреслень цих записів трудова книжка не містить. 
На переконання позивача відмова відповідача у зарахуванні до її страхового стажу вказаних періодів з тієї підстави, що в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (в індивідуальних відомостях про застраховану особу) відсутні відомості про нараховану заробітну плату, - є протиправною, оскільки покладає на пенсіонера надмірний індивідуальний тягар за ймовірні порушення роботодавцем, а не працівником вимог законодавства.
Позивач зазначає, що аналогічна позиція викладена в постановах Верховного Суду від 27 березня 2018 року у справі № 208/6680/16-а, від 24 травня 2018 року у справі № 490/12392/16-а, від 23 березня 2019 року у справі № 688/947/17, від 9 вересня 2019 року у справі №242/5448/16-а, від 31 жовтня 2019 року справі № 235/7373/16.
Також зазначено, що не виконання страхувальником обов`язку зі сплати страхових внесків не може позбавляти особу соціальної захищеності та пенсійного стажу за час роботи на вказаному підприємстві, адже суперечить основним конституційним засадам в сфері соціального захисту населення.
Посилається на постанови Верховного Суду від 17 липня 2019 року у справі № 144/669/17 та від 20 березня 2019 року у справі № 688/947/17, де наведено висновок, відповідно до якого несплата страхувальником страхових внесків не може бути підставою для не зарахування до страхового стажу особи періодів її роботи на підприємстві, оскільки працівник не несе відповідальності за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку сплати страхових внесків.
Враховуючи наведене просить задовольнити позовні вимоги (а.с. 1-2).

У відзиві на позов ГУ ПФУ в Сумській області заперечує проти задоволення позовних вимог позивача, обґрунтовуючи заперечення наступним.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог Закону № 1058-IV за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та у порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Починаючи з 1 січня 2004 року якщо сума сплачених за відповідний місяць страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, є меншою, ніж мінімальний страховий внесок, цей період зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови здійснення в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду, відповідної доплати до суми страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати на дату здійснення доплати, таким чином, щоб загальна сума сплачених коштів за відповідний місяць була не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.
Пенсійний вік, визначений ст. 26 Закону № 1058-IV - 60 років.
Вік заявника на дату звернення - 61 рік 4 місяці 26 днів.
Необхідний страховий стаж, визначений ст. 26 Закону № 1058-IV - не менше 30 років.
Відповідно до наданих документів страховий стаж позивача - 28 років 2 місяці 14 днів.
До страхового стажу не зараховано періоди роботи згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 29 вересня 1981 року з 19 жовтня 2003 року по 28 лютого 2010 року та періоди підприємницької діяльності ОСОБА_1 з 1 січня 2020 року по 31 січня 2020 року, з 26 січня 2021 року по 28 лютого 2025 року - оскільки відсутня інформація в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування про сплату внесків до Пенсійного фонду України.
Отже, підстави для призначення пенсії відповідно до ст. 26 Закону № 1058-IV відсутні у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу 30 років.
За наявними документами право на призначення пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону № 1058-IV заявниця набуде після досягнення 63 років, тобто 31 жовтня 2026 року.
Просить суд відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог.
Також у відзиві зазначено, що відповідно до ст. 73 Закону № 1058-ІV кошти Пенсійного фонду використовуються на виплату пенсій, передбачених цим Законом; надання соціальних послуг, передбачених цим Законом; фінансування адміністративних витрат, пов`язаних з виконанням функцій, покладених на органи Пенсійного фонду; оплату послуг з виплати та доставки пенсій; формування резерву коштів Пенсійного фонду. Забороняється використання коштів Пенсійного фонду на цілі, не передбачені цим Законом.
Враховуючи заборону використовувати кошти Пенсійного фонду на цілі, не передбачені пенсійним законодавством, та відсутність рахунків в органах Казначейства, у випадку задоволення позовних вимог відшкодування понесених позивачем судових витрат має бути здійснено за рахунок Державного бюджету України (а.с. 30-32). 

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.
Позивач, ОСОБА_2 (надалі – позивач, ОСОБА_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянкою України, паспорт НОМЕР_2 від 19 травня 1999 року, РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 (а.с. 6-12, 35-42).
Відповідач, Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області (надалі – відповідач, ГУ ПФУ в Сумській області), код ЄДРПОУ 21108013, зареєстроване місцезнаходження: 40009, м. Суми, вул. Степана Бандери, буд. 43, є органом державної влади та належним відповідачем у справі (а.с. 33, https://usr.minjust.gov.ua/content/free-search/person-result).
Як встановлено судом, 17 березня 2025 року (у віці 61 рік) позивач звернулась через вебпортал Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком (а.с. 52-53).
Суду не надано відомостей щодо переліку документів, доданих ОСОБА_1 до зазначеної заяви, а також доказів на підтвердження направлення позивачу повідомлення про необхідність надання додаткових документів.
Заява позивача від 17 березня 2025 року розглядалась за принципом екстериторіальності Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області (надалі – ГУ ПФУ в Одеській області).
Рішенням ГУ ПФУ в Одеській області від 24 березня 2025 року № 057050012242 позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону № 1058-ІV за відсутності необхідного страхового стажу - 30 років та особистого повідомлення заявниці щодо неодержання пенсії від органів пенсійного забезпечення російської федерації.
У рішенні зазначено: пенсійний вік, визначений ст. 26 Закону № 1058-ІV, - 60 років; вік заявниці - 61 рік; необхідний страховий стаж - 30 років.
Страховий стаж заявниці становить 10 років 7 місяців 4 дні.
До заяви про призначення пенсії не долучено особисте повідомлення заявниці відповідно до п. 14-4 розділу ХV Прикінцеві положення Закону № 1058-IV щодо неодержання пенсії від органів пенсійного забезпечення російської федерації.
За наданими документами до страхового стажу не зараховано:
- період навчання згідно свідоцтву б/н від 23 травня 1986 року та періоди роботи згідно трудової книжки НОМЕР_4 від 29 вересня 1981 року, оскільки не надано документ про послідовну зміну прізвищ « ОСОБА_3 ».
- період здійснення підприємницької діяльності з 11 листопада 1994 року по 28 лютого 2025 року, оскільки відсутня сплата страхових внесків до Пенсійного фонду України, також відсутня інформація про систему оподаткування (а.с. 54).
За поясненнями позивача та відповідно до наведеного у рішенні ГУ ПФУ в Сумській області від 2 квітня 2025 року, 26 березня 2025 року ОСОБА_1 знов звернулась через вебпортал Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком (а.с. 1, 62).
Суд вважає за необхідне зазначити, що копії заяви про призначення пенсії за віком від 26 березня 2025 року матеріали справи не містять.
Пояснень щодо переліку документів, доданих ОСОБА_1 до заяви про призначення пенсії за віком від 26 березня 2025 року, суду не надано; разом із цим відповідно до доданих ГУ ПФУ в Сумській області до відзиву на позов документів з пенсійної справи позивача, станом на 26 березня 2025 року в пенсійній справі були наявні (включаючи подані 26 березня 2025 року) копії наступних документів: анкета-опитування, паспорт серії НОМЕР_2 , довідка про РНОКПП, трудова книжка серії НОМЕР_4 , свідоцтво про народження ОСОБА_4 серія НОМЕР_5 від 29 жовтня 1963 року; свідоцтво про розірвання шлюбу серії НОМЕР_6 від 5 серпня 2020 року, свідоцтво № 100 від 23 травня 1986 року про отримання позивачем середньої медичної освіти (а.с. 35-53).
Суду не надано доказів на підтвердження направлення позивачу після отримання заяви від 26 березня 2025 року повідомлення про необхідність надання додаткових документів.
Листом від 26 березня 2025 року (вих. № 88539) Відділ обслуговування громадян № 5 (сервісний центр) Управління обслуговування громадян ГУ ПФУ в Донецькій області повідомило позивачу, що відповідно до п. 14/4 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону № 1058-IV (зі змінами, внесеними Законом № 3674), громадянам України, які проживають на тимчасово окупованих територіях України або під час тимчасової окупації територій виїхали на підконтрольну Україні територію, виплата пенсії проводиться за умови неодержання пенсії від органів пенсійного забезпечення російської федерації. У разі відсутності обміну інформацією між органами пенсійного забезпечення України та російської федерації підтверджується повідомленням про це органу Пенсійного фонду в заяві особи про призначення, поновлення та подовження виплати пенсії. Виходячи з наведеного, позивачу необхідно терміново надати заяву про неодержання пенсії від органів пенсійного забезпечення російської федерації: особисто звернувшись до територіального центру Пенсійного фонду України або скориставшись засобами вебпорталу (а.с. 56).
Відповідно до наданого відповідачем скріншоту з Інформаційно-аналітичної системи Пенсійного фонду ІКІС ПФУ (Інтегрована комплексна інформаційна система Пенсійного фонду України): підсистеми призначення та виплати пенсії (ППВП ПФУ), електронна пенсійна справа ОСОБА_1 , 28 березня 2025 року ОСОБА_1 повідомила начальнику ГУ ПФУ в Донецькій області про те, що жодних пенсійних виплат від органів пенсійного забезпечення російської федерації не отримує (а.с. 57).
Заява позивача від 26 березня 2025 року та надані позивачем документи за принципом екстериторіальності розглядались ГУПФУ в Сумській області.
Згідно із записами у трудовій книжці серії НОМЕР_4 від 29 вересня 1981 року виданої на ім`я ОСОБА_4 (російською: " ОСОБА_5 "), позивач протягом спірного періоду (з 19 жовтня 2003 року по 28 лютого 2010 року) працювала в Товаристві з обмеженою відповідальністю «БАЙЯРД» (код ЄДРПОУ 31971759) на посаді комерційного директора (записи №№ 23-24).
Відповідно до відомостей з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування пенсійного фонду України «Індивідуальні відомості про застраховану особу» (довідка за формою ОК-5), зазначений реєстр не містить відомостей про нарахування та виплату позивачу заробітної плати за вказаний період та сплату страхових внесків (а.с. 59-61).
Рішенням ГУПФУ в Сумській області від 2 квітня 2025 року № 057050012242 позивачу відмовлено в призначенні пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону № 1058.
У рішенні зазначено: пенсійний вік, визначений до ст. 26 Закону № 1058-IV, - 60 років.
Вік заявника на дату звернення - 61 рік 4 місяці 26 днів;
Необхідний страховий стаж, визначений ст. 26 Закону № 1058-IV, - 30 років.
Страховий стаж згідно наданих документів - 28 років 2 місяці 14 днів.
Результати розгляду документів, доданих до заяви: 
до страхового стажу не зараховано періоди роботи:
- згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 29 вересня 1981 року: з 19 жовтня 2003 року по 28 лютого 2010 року, оскільки відсутня інформація в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування про сплату внесків до Пенсійного фонду України; 
- період підприємницької діяльності з 1 січня 2020 року по 31 січня 2020 року, з 26 січня 2021 року по 28 лютого 2025 року, оскільки відсутня інформація в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування про сплату внесків до Пенсійного фонду України.
Зазначено, що у разі відсутності починаючи з 1 січня 2018 року страхового стажу, передбаченого ч. 1 ст. 26 Закону № 1058-IV, право на призначення пенсії за віком після досягнення 63 роки мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року від 23 до 33 років; у разі відсутності починаючи з 1 січня 2019 року страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення 65 років мають особи за наявності страхового стажу: починаючи з 1 січня 2028 року від 15 до 25 років.
За наявними документами право на призначення пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону № 1058-IV заявниця набуде після досягнення 63 років, тобто з 31 жовтня 2026 року.
Також у рішенні вказано, що за умови надання додаткових документів право на пенсію буде переглянуто (а.с. 62).
Згідно з довідкою РС-право, відповідачем при розгляді заяви позивача від 26 березня 2025 року періоди трудової діяльності (та інші) були зараховані до її страхового стажу наступним чином:
- з 21 вересня 1981 року по 26 серпня 1983 року – 1 рік 11 місяців 6 днів;
- з 1 вересня 1983 року по 1 серпня 1987 року (навчання у вищих/середніх НЗ) – 3 роки 11 місяців 1 день;
- з 17 серпня 1987 року по 18 березня 1996 року – 8 років 7 місяців 2 дні;
- з 19 березня 1996 року по 15 листопада 1996 року – 0 років 7 місяців 27 днів;
- з 16 листопада 1996 року по 19 травня 1999 року – 2 роки 6 місяців 4 дні;
- з 1 червня 1999 року по 9 жовтня 2003 року – 4 роки 4 місяці 9 днів; 
- з 9 березня 2010 року по 21 вересня 2010 року – 0 років 7 місяці 0 днів;
- з 3 січня 2012 року по 4 квітня 2014 року – 2 роки 4 місяці 0 днів;
- з 7 вересня 2017 року по 31 грудня 2019 року – 2 роки 4 місяці 0 днів;
- з 1 лютого 2020 року по 25 січня 2021 року (Безробіття) – 0 місяці 11 років 25 днів;
Всього: 28 років 2 місяці 14 днів (а.с. 63).
Будучі не згодною із рішенням відповідача від 2 квітня 2025 року № 057050012242, яким їй відмовлено у призначенні пенсії за віком, позивач звернулась до Донецького окружного адміністративного суду із даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить із наступного.
Статтею 3 Конституції України передбачено, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав людини є головним обов`язком держави.
Згідно зі ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Отже, конституційне право на соціальний захист включає і право громадян на їх забезпечення у випадку повної або часткової втрати працездатності (в тому числі у випадку досягнення визначеного законодавством віку). Пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у зв`язку з трудовою діяльністю, заслужені попередньою працею і є однією з форм соціального захисту. Цим визначається зміст і характер обов`язку держави стосовно тих громадян, які набули право на одержання пенсії.
Відповідно до преамбули Закону № 1058-IV принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам регулюються цим законом.
Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 8 Закону № 1058-ІV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, […].
Положеннями ч. 1 ст. 9 Закону № 1058-IV встановлено, що відповідно до цього Закону за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону № 1058-ІV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: […] з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року (рік, у якому позивачу виповнилось 60 років) - не менше 30 років; […].
Згідно із ч. 2 ст. ст. 26 Закону № 1058-ІV у разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого ч. 1 цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу: […] з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року (рік, у якому позивачу виповнилось 63 роки) - від 23 до 33 років; […].
Відповідно до ст. 45 ч. 1 Закону № 1058-ІV пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків: 1) пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку. […].
При цьому пунктом 14-6.2 розділу XV Закону № 1058-ІV встановлено, що тимчасово, у період дії воєнного стану в Україні та протягом трьох місяців після його припинення або скасування, для осіб, які проживають/проживали на території, на якій ведуться (велися) бойові дії, та/або на тимчасово окупованій російською федерацією території України, у разі якщо звернення за призначенням пенсії відбулося в період дії воєнного стану в Україні та протягом трьох місяців після його припинення або скасування, за умови що передбачений ч. 1 ст. 45 цього Закону строк звернення за призначенням відповідної пенсії не сплив станом на 24 лютого 2022 року, пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку. Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії, та тимчасово окупованих російською федерацією територій України формується у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. […].
Як встановлено судом, позивач звернулась із заявою про призначення пенсії у період дії воєнного стану в Україні, проживає у м. Маріуполь Донецької області.
Відповідно до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, затвердженого наказом Наказ Міністерства розвитку громад та територій України 28 лютого 2025 року № 376, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 11 березня 2025 року за № 380/43786, м. Маріуполь Донецької області (код UA14140050010029262) з 24 лютого 2022 року по 20 травня 2022 року було віднесено до територій активних бойових дій, з 21 травня 2022 року до тимчасово окупованих російською федерацією територій України.
Отже, для встановлення наявності у позивача права на отримання пенсії за віком з 60 років необхідно встановити наявність в неї станом на 30 жовтня 2023 року (дата досягнення позивачем 60-річного віку) страхового стажу у кількості не менш ніж 30 років.
Частиною 1 ст. 24 Закону № 1058-ІV встановлено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Згідно з ч. 2 ст. 24 Закону № 1058-ІV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом. 
Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії д о набрання чинності цим Законом (тобто, до 1 січня 2004 року), зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (ч. 4 ст. 24 Закону № 1058-ІV).
Відповідно до ч. 1 ст. 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року № 1788-XII (надалі - Закон № 1788-XII) до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
Згідно зі ст. 62 Закону № 1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
Пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (надалі - Порядок № 637), також встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
Таким чином, за періоди до 1 січня 2004 року основним та достатнім документом (за наявності відповідних записів в ній), що підтверджує трудовий стаж, є трудова книжка.
Як вбачається з матеріалів справи, трудова книжка серії НОМЕР_4 від 29 вересня 1981 року містить записи про роботу позивача з 19 жовтня 2003 року по 28 лютого 2010 року в Товаристві з обмеженою відповідальністю «БАЯРД» (код ЄДРПОУ 31971759) на посаді комерційного директора (записи №№ 23-24) (а.с. 16, 46).
Отже, період роботи ОСОБА_1 з 19 жовтня 2003 року по 31 грудня 2003 року (включно) мав бути зарахований відповідачем до її страхового (трудового) стажу.
Разом із цим періоди роботи з 1 січня 2004 року згідно з ч. 2 ст. 24 Закону № 1058-IV обчислюються територіальними органами Пенсійного фонду відповідно за даними, що містяться в системі п е р с о н і ф і к о в а н о г о о б л і к у.
Указом Президента України «Про заходи щодо впровадження персоніфікованого обліку відомостей у системі обов`язкового державного пенсійного страхування» від 4 травня 1998 року № 401/98 постановлено Кабінету Міністрів України у місячний строк: розробити і затвердити комплекс заходів щодо поетапного впровадження, протягом 1998-2000 років, у Пенсійному фонді України автоматизованого персоніфікованого обліку відомостей у системі обов`язкового державного пенсійного страхування та передбачити їх фінансування в межах бюджету цього Фонду на 1998-2000 роки; підготувати і затвердити Положення про організацію персоніфікованого обліку відомостей у системі обов`язкового державного пенсійного страхування.
На виконання зазначеного Указу постановою Кабінету Міністрів України від 4 червня 1998 року № 794 «Про затвердження Положення про організацію персоніфікованого обліку відомостей у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування» затверджено Положення про організацію персоніфікованого обліку відомостей у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування (надалі - Положення № 794), а також встановлено Пенсійному фонду разом із Міністерством праці та соціальної політики, Міністерством фінансів та Державною податковою адміністрацією забезпечити з 1 жовтня 1998 року впровадження персоніфікованого обліку відомостей у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування; […].
Відповідно до п. 10 Положення № 794 роботодавці зобов`язані в установленому порядку подавати уповноваженому органу достовірні відомості про фізичних осіб, які працюють у них; […].
Згідно із п. 16 Положення № 794 на кожну фізичну особу відкривається персональна облікова картка, […], в якій відображені, в тому числі, вид трудової або іншої діяльності, яка зараховується до стажу; заробіток (доход) для обчислення, перерахунку, індексації пенсії, а також у персональній обліковій картці одночасно накопичуються відомості про фізичних осіб від кожного роботодавця, де працювала особа, з урахуванням усіх фактів її трудової міграції та роботи за сумісництвом.
Відповідно до п. 5 розділу І Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 18 червня 2014 року № 10-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 27 березня 2018року № 8-1), зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 8 липня 2014 року за № 785/25562 (надалі - Положення), Реєстр застрахованих осіб забезпечує: облік застрахованих осіб у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування та їх ідентифікацію; накопичення, зберігання та автоматизовану обробку інформації про страховий стаж та заробітну плату (дохід, грошове забезпечення, допомогу, компенсацію), про набуття застрахованими особами права на отримання страхових виплат за окремими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування; […].
Системний аналіз наведених вище підзаконних нормативно-правових актів дає підстави для висновку, що до страхового стажу зараховується період (строк), протягом якого особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню.
Періоди роботи, за які підприємство-страхувальник нарахувало застрахованій особі-працівнику заробітну плату та утримало з неї відповідні страхові внески, повинні зараховуватися до страхового стажу цієї застрахованої особи-працівника незалежно від того сплатило підприємство-страхувальник ці страхові внески чи ні, оскільки працівник не може нести відповідальність у вигляді позбавлення права на включення періоду роботи до страхового стажу за порушення, яке вчинене роботодавцемплатником страхових внесків.
Відсутність в інформаційній базі системи персоніфікованого обліку відомостей про сплату підприємством-роботодавцем страхових внесків для нарахування пенсії з а н а я в н о с т і відомостей, які підтверджують нарахування заробітної плати (доходу), на які відповідно до Закону мають нараховуватися страхові внески, не може слугувати підставою для позбавлення особи права на пенсію.
Подібні висновки наведені Верховним Судом в постановах від 27 березня 2018 року у справі № 208/6680/16-а, від 24 травня 2018 року у справі № 490/12392/16-а, від 4 вересня 2018 року у справі № 482/434/17 та інших.
Разом з цим відсутність в інформаційній базі персоніфікованого обліку відомостей стосовно нарахованої особі заробітної плати (доходу), на яку (який) відповідно до закону нараховуються страхові внески, свідчить про відсутність підстав для зарахування відповідного періоду до страхового стажу особи.
Як вбачається з довідки за формою ОК-5 (персоніфіковані відомості), система персоніфікованого обліку не містить відомостей про нарахування та виплату позивачу заробітної плати за вказаний період та сплату страхових внесків (а.с. 59-61).
Враховуючи наведене, суд висновує, що надані позивачем разом із заявами про призначення пенсії документи н е підтверджують наявність підстав зарахування до її страхового стажу періоду роботи з 1 січня 2004 року по 28 лютого 2010 року.
Щодо посилань позивача на постанови Верховного Суду від 27 березня 2018 року у справі № 208/6680/16-а, від 24 травня 2018 року у справі № 490/12392/16-а, від 20 березня 2019 року у справі № 688/947/17, від 9 вересня 2019 року у справі № 242/5448/16-а, від 31 жовтня 2019 року справі № 235/7373/16, де (за твердженням позивача) вказано, що відсутність в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування відомостей про н а р а х о в а н у з а р о б і т н у п л а т у не може бути підставою для незарахування до страхового стажу особи періодів її роботи, суд зазначає, що відповідно до відомостей, наявних у Єдиному державному реєстрі судових рішень (https://reyestr.court.gov.ua/) у вказаних постановах в і д с у т н і наведені позивачем висновки, у звязку із чим судом відхиляються посилання позивача на вказані постанови.
Разом із цим суд вважає за необхідне зазначити наступне.
Згідно з п. 2 розділу ІV Положення Реєстр застрахованих осіб складається з облікових карток, до яких вносяться відомості про фізичних осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню відповідно до законодавства, та інша інформація, необхідна для обчислення, призначення та здійснення страхових виплат за окремими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування, а саме: персоніфіковані відомості про застрахованих осіб та інформація про нарахування страхових внесків, про трудовий та страховий стаж, особливі умови праці, які дають право на пільги в пенсійному забезпеченні та із загальнообов`язкового державного соціального страхування, […], що п о д а ю т ь с я с т р а х у в а л ь н и к а м и у складі звітності; відомості про заробітну плату (дохід, грошове забезпечення, допомога та компенсація, на які нараховано і з яких сплачено страхові внески), що подаються роботодавцями, - підприємствами, установами, організаціями, військовими частинами та органами, які виплачують грошове забезпечення, допомогу та компенсацію відповідно до законодавства; відомості про облік стажу окремих категорій осіб відповідно до законодавства; […] інша інформація, з урахуванням якої визначаються розмір призначеної пенсії та розмір пенсії до виплати з часу її призначення до закриття пенсійної справи; […].
При цьому відповідно до п. 6 розділу IV Положення відомості про застрахованих осіб та звіти щодо сум нарахованих страхових внесків за період до 1 січня 2011 року подаються лише за результатами перевірки, здійсненої за заявою страхувальника, та вносяться до Реєстру застрахованих осіб на підставі наказу керівника відповідного територіального органу у десятиденний строк після узгодження результатів перевірки.
Отже, внесення відомостей до облікових карток (індивідуальних відомостей про застраховану особу в Реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування) за періоди після 1 січня 2011 року здійснюється на підставі, зокрема, поданих працедавцями звітів без попередньої перевірки даних, наведених у звітах.
При цьому відповідно до п. 1 розділу VII Положення з метою забезпечення достовірності, точності персональних даних застрахованих осіб та їх внесення / зміни / уточнення, визначених метою їх обробки, Пенсійний фонд України здійснює комплекс організаційно-технічних заходів, спрямованих на забезпечення контролю та верифікації даних Реєстру застрахованих осіб, моніторингу змін індивідуальних відомостей про застраховану особу. При внесенні відомостей до Реєстру застрахованих осіб або зміні будь-яких відомостей облікової картки засобами реєстру забезпечується автоматичний контроль нових відомостей з наявними в Реєстрі застрахованих осіб; а згідно з п. 5 розділу IV Положення у разі виявлення за результатами перевірки поданих страхувальником недостовірних відомостей про застрахованих осіб та невиконання страхувальником у місячний строк припису щодо усунення цих порушень територіальні органи Пенсійного фонду України на підставі наказу керівника відповідного органу у десятиденний строк вносять відповідні зміни до Реєстру застрахованих осіб.
Тобто, приписами Положення припускається можливість внесення в Реєстр застрахованих осіб (зокрема, до індивідуальних відомостей про застраховану особу) даних, які можуть бути недостовірними.
Згідно з ч. 1 ст. 44 Закону № 1058-IV звернення за призначенням (перерахунком) пенсії здійснюється шляхом подання заяви та інших документів, необхідних для призначення (перерахунку) пенсії, до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженої особи застрахованою особою особисто або через законного представника недієздатної особи, особи, дієздатність якої обмежена, малолітньої або неповнолітньої особи. Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії визначається правлінням Пенсійного фонду за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення.
Пунктом 4.7 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 7 липня 2014 року № 13-1) (у редакції, яка були чинною станом на час звернення позивача із заявою про призначення пенсії від 26 березня 2023 року, надалі – Порядок № 22-1) встановлено, що право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.
Відповідно до абз. 2 ч. 2 ст. 44 Закону № 1058-IV у разі відсутності в системі персоніфікованого обліку даних про страховий стаж, необхідний для призначення пенсії за віком (у тому числі за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку), територіальний орган Пенсійного фонду інформує застраховану особу, у тому числі через її особистий електронний кабінет на веб-порталі електронних послуг Пенсійного фонду, про відсутність таких відомостей та необхідність їх подання (за наявності). Документи про страховий стаж можуть бути подані до територіального органу Пенсійного фонду або через особистий електронний кабінет на веб-порталі електронних послуг Пенсійного фонду.
Також суд зазначає, що 17 лютого 2022 року Верховною Радою України прийнятий закон № 2073-ІХ «Про адміністративну процедуру» (набрав чинності 15 грудня 2023 року, надалі – Закон № 2073-ІХ), який відповідно до ст. 1 регулює відносини органів виконавчої влади, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб, інших суб`єктів, які відповідно до закону уповноважені здійснювати функції публічної адміністрації, з фізичними та юридичними особами щодо розгляду і вирішення адміністративних справ шляхом прийняття та виконання адміністративних актів.
Згідно з ч. 1 ст. 2 Закону № 2073-ІХ: 
адміністративний орган - орган виконавчої влади, орган влади Автономної Республіки Крим, орган місцевого самоврядування, їх посадова особа, інший суб`єкт, який відповідно до закону уповноважений здійснювати функції публічної адміністрації (п. 1); 
адміністративний акт - рішення або юридично значуща дія індивідуального характеру, прийняте (вчинена) адміністративним органом для вирішення конкретної справи та спрямоване (спрямована) на набуття, зміну, припинення чи реалізацію прав та/або обов`язків окремої особи (осіб) (п. 3); 
адміністративна процедура - визначений законом порядок розгляду та вирішення справи (п. 5); 
особа - фізична особа […], (п. 8); 
процедурна дія - дія адміністративного органу, що вчиняється під час розгляду справи, але якою справа не вирішується по суті (п. 9); 
процедурне рішення - рішення адміністративного органу, що приймається під час розгляду справи, але яким справа не вирішується по суті (п. 10); […].
Отже, дія вказаного закону розповсюджується і на процедуру розгляду органами Пенсійного фонду України заяв громадян про призначення пенсії.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 8 Закону № 2073-IX адміністративний орган забезпечує належність та п о в н о т у з`ясування обставин справи, безпосередньо досліджує докази та інші матеріали справи. Адміністративний орган під час здійснення адміністративного провадження враховує в с і о б с т а в и н и, що мають значення для вирішення справи.
Статтею 16 Закону № 2073-IX передбачено, що адміністративний орган зобов`язаний встановлювати обставини, що мають значення для вирішення справи, […]. 
Згідно зі ст. 17 Закону № 2073-IX особа має право бути заслуханою адміністративним органом, надавши пояснення та/або заперечення у визначеній законом формі д о прийняття адміністративного акта, який може н е г а т и в н о вплинути на право, свободу чи законний інтерес особи (ч. 1). 
Частиною 1 ст. 47 Закону № 2073-IX встановлено, що під час підготовки справи до розгляду та вирішення, […] адміністративний орган встановлює наявність та достатність матеріалів у справі, а також за необхідності: […] 2) залучає до участі в адміністративному провадженні адресата, повідомляє йому правові підстави початку адміністративного провадження та можливі наслідки прийняття адміністративного акта; […] 5) надає учасникам адміністративного провадження можливість подати документи, клопотання, пояснення та довести обставини, що мають значення для вирішення справи; […].
Як вбачається з відомостей, наявних у відкритому доступі в мережі Інтернет, зокрема й на сайті Міністерства юстиції України (https://usr.minjust.gov.ua/content/free-search/person-result) ТОВ «БАЯРД» (код ЄДРПОУ 31971759), станом на час розгляду справи зареєстрований за адресою: Україна, 14013, Чернігівська область, місто Чернігів, пр.-т Перемоги, буд. 139.
Матеріали справи не містять доказів на підтвердження направлення відповідачем позивачу повідомлення про можливість отримання від працедавця (ТОВ «БАЯРД») додаткових документів на підтвердження нарахування та сплати даним товариством позивачеві протягом спірного періоду заробітної плати та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування з цієї заробітної плати.
Крім цього, відповідно до ст. 1 Закону № 1058-IV страхові внески – це не лише кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше, та надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, але й кошти, сплачені за договором про добровільну сплату страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
Статтею 7 Закону № 1058-IV передбачено, що загальнообов`язкове державне пенсійне страхування здійснюється за принципами: […] обов`язковості страхування осіб, які працюють на умовах трудового договору (контракту) та інших підставах, передбачених законодавством, а також осіб, які забезпечують себе роботою самостійно, фізичних осіб - підприємців; добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування осіб, за яких не здійснюється/не здійснювалася сплата страхових внесків, а також права на додаткову сплату страхових внесків за договором про добровільну сплату страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування; […].
Відповідно до ч. 3 ст. 8 Закону № 1058-IV особи, які добровільно сплачували страхові внески в порядку та розмірах, встановлених законом, до солідарної системи та/або накопичувальної системи пенсійного страхування, мають право на умовах, визначених цим Законом, на отримання пенсії і соціальних послуг за рахунок коштів Пенсійного фонду та/або на отримання довічної пенсії чи одноразової виплати за рахунок коштів накопичувальної системи пенсійного страхування.
Згідно з ч. 9 ст. 12 Закону № 1058-IV особи, які досягли 16-річного віку та не належать до осіб, яким призначено пенсію у солідарній системі, мають право на добровільну сплату страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування відповідно до договору про добровільну сплату страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, що укладається з Пенсійним фондом. […] Договір про добровільну сплату страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування може бути укладено на користь т р е т ь о ї о с о б и, яка відповідає вимогам, передбаченим абз. 1 цієї частини […] (тобто, законом передбачена можливість укладення такого договору н е особою, на користь якої укладається договір).
Матеріали справи не містять доказів на підтвердження роз`яснення відповідачем позивачеві, що у випадку, якщо у ОСОБА_1 відсутня можливість надати додаткові докази на підтвердження нарахування та виплати їй заробітної плати у період з 1 січня 2004 року по 28 лютого 2010 року працедавцем (ТОВ «БАЯРД»), вона може скористатись правом укласти договір про добровільну сплату страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування за вказаний період (або частину цього періоду).
Отже, відповідачем не були виконані в повній мірі норми Закону № 1058-IV, Закону № 2073-IX та приписи Порядку № 22-1.
Враховуючи наведене вище, суд висновує, що рішення ГУ ПФУ в Сумській області від 2 квітня 2025 року № 057050012242 про відмову у призначенні позивачу пенсії за віком є необґрунтованим та протиправним, а тому підлягає скасуванню.

Визначаючись щодо належного способу захисту порушеного права позивача, суд виходить з наступного.
Згідно із ч.ч. 1-2 ст. 245 КАС України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково. У разі задоволення позову суд може прийняти рішення про: 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; […] 10) інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, […] від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.
Відповідно до ч. 3 цієї ж статті у разі скасування […] індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.
Приписами ч. 4 зазначеної статті передбачено, що у випадку, визначеному п. 4 ч. 2 цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд. У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
Проаналізувавши наведені приписи, а також врахувавши встановлені обставини, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог у тій мірі, як про це просить позивач (зобов`язати ГУ ПФУ в Сумській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 26 березня 2025 року про призначення пенсії за віком з у р а х у в а н н я м періоду з 19 жовтня 2003 року по 28 лютого 2010 року).
Разом із цим, керуючись ст.ст. 9, 245 КАС України, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги позивача шляхом зобов`язання відповідача, як суб`єкта владних повноважень, що прийняв рішення, яке визнано судом протиправним, повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 26 березня 2025 року про призначення пенсії, - з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні, із дотриманням норм ст. 44 Закону № 1058-ІV, ст.ст. 8, 16, 47 Закону № 2073-ІХ та приписів п.п. 1.8, 3.3, 4.7 Порядку № 22-1 та із зарахуванням до її страхового стажу періоду з 19 жовтня 2003 року по 31 грудня 2003 року.
Таким чином, адміністративний позов позивача підлягає частковому задоволенню.

Визначаючись щодо розподілу судових витрат суд виходить з такого.
Згідно з квитанцією про сплату № 9877-8280-8362-2939 від 26 червня 2025 року та випискою про зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України позивачем при зверненні до суду із даним позовом було сплачено судовий збір у загальній сумі 968,96 грн (а.с. 22, 25).
Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Частиною 3 ст. 139 КАС України встановлено, що при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог […].
Разом із цим згідно з ч. 8 ст. 139 КАС України якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.
Беручи до уваги, що за висновком суду основні вимоги позивача про протиправність рішення ГУ ПФУ в Сумській області від 2 квітня 2025 року № 057050012242 є такими, що підлягають задоволенню, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача витрати зі сплати судового збору у повному розмірі, тобто у розмірі 968, 96 грн.
Керуючись ст.ст. 2-4, 6, 9, 12, 72-78, 90, 94, 139, 255, 262, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд –

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області (код ЄДРПОУ 21108013, зареєстроване місцезнаходження: 40009, м. Суми, вул. Степана Бандери, буд. 43) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії – задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області від 2 квітня 2025 року № 057050012242 про відмову в призначені ОСОБА_1 пенсії за віком.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 26 березня 2025 року про призначення пенсії за віком - з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні, із дотриманням норм ст. 44 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-ІV від 9 липня 2003 року, ст. 8, 16, 47 Закону України «Про адміністративну процедуру» від 17 лютого 2022 року № 2073-ІХ та приписів п. 1.8, 3.3, 4.7 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженому постановою правління Пенсійного фонду України № 22-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 7 липня 2014 року № 13-1), та із зарахуванням до її страхового стажу періоду з 19 жовтня 2003 року по 31 грудня 2003 року (включно).
В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.
Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області (код ЄДРПОУ 21108013, зареєстроване місцезнаходження: 40009, м. Суми, вул. Степана Бандери, буд. 43) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) витрати зі сплати судового збору у розмірі 968 (дев`ятсот шістдесят вісім) грн 96 коп.
Рішення суду може бути оскаржено до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Н.П. Волгіна