Дата документу 03.04.2026 Справа № 332/7463/24

Запорізький Апеляційний суд

 
ЄУН 332/7463/24 Пр. № 22-ц/807/44/26	Головуючий у 1 інстанції: Сапунцов В.Д. Суддя-доповідач Гончар М.С.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 квітня 2026 року       м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді (судді-доповідача)  Гончар М.С.
суддів      Кухаря С.В., Трофимової Д.А.
розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» на рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 24 квітня 2025 року у справі за позовом АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» (надалі - Банк) до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості
ВСТАНОВИВ:

У грудні 2024 року Банк звернувся до суду з вищезазначеним позовом (т.с.1 а.с.1-5), в якому просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №б/н від 01.12.2022 року станом на 24.11.2024 року у розмірі 81730,90 грн., яка складається з: 64143,51 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 17587,39 грн. - заборгованість за простроченнями відсотками, від сплати якої відповідач у добровільному порядку ухиляється, а також судовий збір у розмірі 2422,40 грн.
В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено суддю суду першої інстанції Сапунцова В.Д. (т.с.1 а.с.54). Ухвалою суду першої інстанції (т.с.1 а.с.57) відкрито провадження у цій справі, розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
Рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 24 квітня 2025 року (т.с.1 а.с.154-157) позов Банку у цій справі задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Банку (ЄДРПОУ 14360570) заборгованість за договором №б/н від 01.12.2022 року у розмірі 39143,51 грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Банку (ЄДРПОУ 14360570) понесені судові витрати зі сплати судового збору в сумі 1160,09 грн. 
Ухвалою Заводського районного суду м. Запоріжжя від 27 травня 2025 року (т.с.2 а.с.10-12) заяву представника відповідача про ухвалення додаткового рішення у цій справі (т.с. 1 а.с. 160-176) залишено без розгляду.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції у цій справі в частині, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права і порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, Банк у своїй апеляційній скарзі (т.с.2 а.с.16-27) просив:
- рішення суду першої інстанції скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості за договором №б/н від 01.12.2022 року в сумі 25000,00 грн. та заборгованості за простроченими відсотками у розмірі 17587,39 грн. і в цій частині ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги Банку задовольнити в повному обсязі, в іншій частині рішення залишити без змін, а також стягнути з відповідача судові витрати, понесені позивачем по сплаті судових зборів в суді першої та апеляційної інстанції;
- яка у своєму змісті у тому числі містить клопотання про долучення додаткових доказів (т.с. 2 а.с. 19-20): «…З метою повного та всебічного розгляду справи, керуючись ст. ст. 76-81 ЦПК України,… долучити до матеріалів справи - банківські виписки за карткою для виплат Відповідача № НОМЕР_2 , а також за кредитною карткою Відповідача № НОМЕР_3 , які є особливими за змістом, а саме: в цих виписках вказана не тільки точна дата проведення банківської операції, але й з вказівкою на час здійснення цієї транзакції, тобто година та хвилина. Складність в отриманні представником Банка подібних виписок полягає у тому, що ці виписки видаються тільки клієнтам, а тому отримати працівнику Банка подібні виписки є дуже складно через внутрішньобанківські бюрократичні перешкоди або віднайти їх у банківських програмних комплексах, якщо подібні виписки були вже видані клієнтові. Окремо звертаємо увагу суду, що ці виписки жодних нових обставин не встановлюють, а лише є доповнення до ВЖЕ ВСТАНОВЛЕНИХ фактів судом першої інстанції. До того ж, ці виписки були отримані Відповідачем ще у травні-червні 2023 р. Як встановлено судом першої інстанції: „Клієнт дзвонив до Банку на 3700: з номера НОМЕР_4 05.05.2023 р. о 10:10:10, де ОСОБА_1 повідомила про шахрайське списання коштів з її картки", а тому вважаємо, за необхідне долучити до матеріалів справи - скріншот з банківського програмного комплексу, який підтверджує цю обставину та не заперечується представником Відповідача…».
В автоматизованому порядку 19.05.2025 року для розгляду цієї справи визначено колегію суддів Запорізького апеляційного суду: головуючого суддю (суддю-доповідача) Гончар М.С., суддів Кухаря С.В. та Трофимову Д.А. (т.с.2 а.с.43). Ухвалою апеляційного суду від 19.05.2025 року (т.с.2 а.с.44) витребувано у суду першої інстанції справу, яка надійшла до апеляційного суду 28.05.2025 року (т.с.2 а.с.47). У період з 28.05.2025 року по 02.06.2025 року суддя - член колегії Трофимова Д.А. перебувала на нетривалому лікарняному, який не давав права його її в автоматизованому порядку іншим суддею (т.с.2 а.с.48). Ухвалою апеляційного суду апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відкрито 03.06.2025 року (т.с.2 а.с.49), дану справу за апеляційною скаргою призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання (т.с.2 а.с.50). Оскільки, відповідно до ст. 369 ч. 1 ЦПК України в редакції ЗУ від 19.06.2024 року № 3831-ІХ, якій набрав чинності з 19.07.2024 року, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (розрахунок: 3028,00 грн. * 30 = 90840,00 грн., у цій справі ціна позову 81730,90 грн. -т.с.1 а.с.1), крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. Згідно із ст. 7 п. 13 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Відповідач через представника подала апеляційному суду відзив на вищезазначену апеляційну скаргу Банку у цій справі (т.с. 2 а.с. 56-75). 
В силу вимог ст. 371 ч. 1 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження. Проте, має місце відповідне навантаження судді-доповідача і колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, які за рішенням загальних зборів суддів Запорізького апеляційного суду з липня 2021 року також приймають участь у розгляді кримінальних проваджень, штат суддів Запорізького апеляційного суду (10) взагалі, відпустки судді-доповідача (т.с. 2 а.с. 77-78) у період з 07.07.2025 року по 14.08.2025 року включно та з 16.02.2026 року про 02.03.2026 року.
Самовідводи відсутні, відводів у цій справі не заявлено. 
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга Банку підлягає частковому задоволенню у цій справі з таких підстав.
Відповідно до ст. 367 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлення порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ст. 367 ч. 4 ЦПК України).
Згідно із ст. 374 ч. 1 п. 2 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення … і ухвалити … нове рішення …
В силу вимог ст. 258 ч. 1 п. 2, 3 ЦПК України судовими рішеннями є рішення, постанови. 
Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення …та ухвалення нового… є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України в редакції Закону України № 4173-IX від 19.12.2024, який набрав законної сили з 08.02.2025 року, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги ухвалює постанову за правилами статті 35 і глави 9 розділу III цього Кодексу з особливостями, зазначеними у статті 382 цього Кодексу. 
Встановлено, що суд першої інстанції, задовольняючи позов Банку у цій справі частково, керувався ст. ст. 3, 12 - 13, 19, 23, 76-83, 89, 133, 137, 141, 223, 247, 258-259, 263-265 ЦПК України та виходив із такого.
Судом встановлено, що 01.12.2022 між Акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №б/н, відповідно до якого ОСОБА_1 отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку.
На підставі укладеного договору відповідач отримала платіжний інструмент - кредитну картку номер НОМЕР_3 , строк дії - 12/26, тип- «Універсальна GOLD».
За змістом ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ч. 1 ст. 638 ЦК України).
Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 «Позика» глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору (ч. 2 ст. 1054 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. 
Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Статтями 525 та 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов`язання не допускається.
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).
Пред`являючи вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором, банк просить крім тіла кредиту стягнути також й заборгованість зі сплати відсотків, в обґрунтування чого посилається на Умови та правила надання банківських послуг, в яких визначені пільговий період користування коштами, процентна ставка, неустойка, їх розміри та порядок нарахування, а також інші умови.
Умови договорів приєднання розробляються банком, а тому вони повинні бути зрозумілі усім споживачам банківських послуг та доведені до їх відома, у зв`язку з чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці Тарифи, Умови і правила надання банківських послуг, з якими був ознайомлений позичальник.
Разом з тим, матеріали справи не містять підтвердження, що з якими саме Умовами та правилами надання банківських послуг ознайомився та погодився відповідач, підписуючи Заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, що саме зазначені документи містили умови щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, і саме у тих розмірах, які застосовані банком у наданому ним розрахунку заборгованості.
Відомості, що містяться у паспорті споживчого кредиту брати до уваги не можна виходячи з наступного. Як слідує із паспорта споживчого кредиту, умови договору про споживчий кредит можуть відрізнятися від інформації, наведеної в цьому паспорті споживчого кредиту та будуть залежати від проведеної кредитодавцем оцінки кредитоспроможності споживача з урахуванням, зокрема, наданої ним інформації про майновий та сімейний стан, розмір доходів тощо. 
Отже, паспорт споживчого кредиту містить лише узагальнену інформацію про умови кредитування та орієнтовану загальну вартість кредиту та передує укладенню кредитного договору з позичальником, оскільки передбачає проведення оцінки кредитодавцем кредитоспроможності споживача. 
Таким чином, вимоги АТ КБ «Приватбанк» про стягнення відсотків є необґрунтованими.
Щодо стягнення заборгованості за тілом кредиту, то ця вимога визнана учасниками по справі та не була спростована.
Оскільки ОСОБА_1 не сплатила заборгованість за тілом кредиту у розмірі 64143,51 грн., суд першої інстанції вважав позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» в цій частині обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. 
При цьому, даючи оцінку доводам сторін щодо несанкціонованого списання коштів у розмірі 89093,70 грн з рахунку відповідача, яке відбулось 05.05.2023, суд першої інстанції зазначав, що Пунктом 2 розділу VI Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління Національного банку України № 705 від 05.11.2014 визначено, що емітент зобов`язаний надавати ПІН або іншу інформацію, яка дає змогу здійснювати платіжні операції з використанням електронного платіжного засобу, лише держателю електронного платіжного засобу.
Відповідно до пункту 3 розділу VI Положення банк зобов`язаний у спосіб, передбачений договором, повідомляти користувача про здійснення операцій з використанням електронного платіжного засобу. Банк у разі невиконання обов`язку з інформування користувача про здійснені операції з використанням електронного платіжного засобу несе ризик збитків від здійснення таких операцій.
Згідно з пунктом 5 розділу VI Положення користувач зобов`язаний контролювати рух коштів за своїм рахунком та повідомляти емітента про операції, які не виконувалися користувачем.
Пунктами 7, 8 розділу VI Положення (було чинним на час спірної транзакції 17.07.2022) передбачено, що емітент або визначена ним юридична особа під час отримання повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний ідентифікувати користувача і зафіксувати обставини, дату, годину та хвилини його звернення на умовах і в порядку, установлених договором. Емітент після надходження повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний негайно зупинити здійснення операцій з використанням цього електронного платіжного засобу.
Емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Емітент у разі повідомлення користувачем про незавершену операцію з унесення коштів через платіжні пристрої банку-емітента на рахунки, відкриті в банку-емітенті, після подання користувачем емітенту відповідного документа, що підтверджує здійснення цієї операції, негайно зараховує зазначену в цьому документі суму коштів на відповідний рахунок.
Відповідно до пункту 11 розділу VI Положення (було чинним на час спірної транзакції 17.07.2022) користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.
За приписами ст. 1066, 1068 ЦК України банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші обмеження його права щодо розпорядження грошовими коштами, не передбачені законом, договором між банком і клієнтом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку. Банк зобов`язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка.
З наданих АТ КБ «Приватбанк» відомостей щодо заволодіння кредитними коштами третіми особами, судом першої інстанції встановлено, що 05.05.2023р. з картки клієнта ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_6 ) № НОМЕР_3 трьома транзакціями було списано 89093,70 грн. Платежі проводились наступним чином: - о 01:22:34 29697,90 грн. (706,81 EUR) - FTFW, ALDOW ENTERPRISE РАRК, МАNCHEST, М Р 10 Інше ПОКУПКА, Послуги; - о 01:22:51 10050 грн. (706,81 EUR) - FTFW, ALDOW ENTERPRISE РАRК, МАNCHEST, М Р 10 Інше ПОКУПКА, Послуги 3.05.05.2023; - о 01:23:12 7035 грн. (706,81 EUR) - FTFW, ALDOW ENTERPRISE РАRК, МАNCHEST, М Р 10 Інше ПОКУПКА, Послуги. 
Платежі проводилися через зовнішній термінал 10000113 FTFW іншого банку. Встановити отримувачів платежів не має змоги. Клієнт дзвонив до Банку на 3700: з номера НОМЕР_4 05.05.2023 р. о 10:10:10 де ОСОБА_1 повідомила про шахрайське списання коштів з її картки. Аналіз входів в Приват24 01.03.2023-01.06.2023 рр. клієнта ОСОБА_1 показав, що всі входи проводяться з фінансових номерів але з різних пристроїв 8М-8908В|8АМ8ШО (ІМЕІ,С,75 - НОМЕР_9) та 8М-И97Ш|8АМ8ШО (ІМЕІ,С,75 - НОМЕР_8) ІР-адреси, які використовувались, спів-падають, в де яких випадках на пристроях використовувався VPN. 
За вказаними обставинами відкрито кримінальне провадження №12023082020000472 за ч.4 ст. 185 КК України, що підтверджується витягом з єдиного реєстру досудових розслідувань.
15.05.2023 року ПАТ «Страхова компанія «Універсальна» на заблокований рахунок відповідачу ОСОБА_1 на підставі електронного поліса страхування фінансових ризиків № ZPPHSKM-22B14XF від 01.12.2022 було відшкодовано 25000 грн.
Таким чином, з огляду на вище зазначене, суд першої інстанції дійшов висновку, про стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту з урахуванням часткового погашення заборгованості за рахунок страхового відшкодування в розмірі 39143,51 грн. (64143,51 грн. - 25000 грн. = 39143,51 грн.).
Оскільки позовні вимоги задовольняються частково, тому суд першої інстанції вважав, що з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог у сумі 1160,09 грн (ціна позову 81730,90 грн, задоволено позовні вимоги на 39143,51 грн, що становить 47,89 % від заявленого розміру вимог, судовий збір при пред`явленні позову становив 2422,40 грн, а 47,89% від цієї суми = 1160,09 грн).
Проте із такими висновками суду першої інстанції повністю погодитись не можна з таких підстав.
Ст. 263 ЦПК України містить вимоги щодо законності і обґрунтованості судового рішення, а ст. 264 ЦПК України - питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду.
Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції у цій справі не відповідає.
Оскільки, має місце неправильне застосування судом першої інстанції у цій справі норм матеріального права, яке дає право апеляційному суду не обмежуватись вимогами апеляційної скарги Банку в силу вимог ст. 367 ч. 4 ЦПК України щодо скасування рішення суду першої інстанції у цій справі лише в частині відмови позовних вимог Банку в частині тіла кредиту та відсотків.
Так, апеляційний суд не погоджується також із правовими підставами в частині задоволення позовних вимог Банку у цій справі в частині задоволення.
Так як суд першої інстанції у цій справі помилково не встановив укладення вищезазначеного письмового кредитного договору №б/н від 01.12.2022 року між Банком та ОСОБА_1 (сторін у цій справі) саме з додержанням всіх вимог закону, та зокрема ст. ст. 634, 207, 1054-1055 ЦК України, у тому числі з погодженням всіх умов договору, у тому числі щодо розміру процентної ставки відсотків та порядку сплати всіх відсотків (за користування кредитом та прострочених), які передбачені саме ст. 1048 ЦК України, а не ст. 625 ЦК України (як помилково встановив суд першої інстанції у цій справі), та про стягнення саме яких Банк просив з відповідача ОСОБА_1 у цій справі. 
Суд першої інстанції помилково встановив, що позичальник ОСОБА_1 підписала лише Паспорт споживчого кредиту із вищезазначеними умовами кредитування (копія т.с. 1 а.с. 10-22), зокрема у вигляді відсотків. 
Оскільки, апеляційним судом встановлено, що позичальник ОСОБА_1 підписала саме Заяву про приєднання до Умов та Правил банківських послуг на 6-ти аркушах з 2-х боків, яка у тому числі містить погоджений сторонами розмір процентної ставки відсотків та порядок сплати всіх відсотків (за користування кредитом та прострочених), які передбачені саме ст. 1048 ЦК України, саме до підпису позичальника ОСОБА_1  (т.с. 1 а.с. 19 зворот).
Паспорт споживчого кредиту був наданий Банком позичальнику ОСОБА_1 та підписаний останньою виключно на виконання вимог ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування» і лише додатково містить інформацію, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит. Так, кредитодавець розміщує на своєму офіційному веб-сайті інформацію, необхідну для отримання споживчого кредиту споживачем. Споживач перед укладенням договору про споживчий кредит має самостійно ознайомитися з такою інформацією для прийняття усвідомленого рішення. Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у Додатку 1 до цього Закону, у письмовій формі із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності. Відповідач ОСОБА_1 у тому числі лише додатково ознайомилась з інформацією та підписала цей Паспорт (т.с. 1 а.с. 20-22).
Апеляційним судом також встановлено, що Банк у своєму позові у цій справі не наполягав на тому, що саме підписанням цього Паспорту обґрунтовані позовні вимоги щодо нарахування процентів. Проценти та надання платіжної картки зі встановленням кредитного ліміту були обґрунтовані Банком саме підписаною відповідачем ОСОБА_1 вищезазначеною Заявою про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг від 01.12.2022 р./договором, а не Паспортом споживчого кредиту, який є лише переддоговірною домовленістю/повідомленням споживача.
За таких обставин, суд першої інстанції мав виходити та апеляційний суд виходить при вирішенні цієї справи із:
- свободи договору (ст. 627 ЦК України) - відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства…; 
- презумпції правомірності правочину (ст. 204 ЦК України) - вищезазначеного підписаного без зауважень у встановленому законом порядку сторонами вищезазначеного кредитного договору №б/н від 01.12.2022 року (т.с. 1 а.с. 14-19), належні, допустимі докази протилежного у матеріалах цієї справи відсутні та стороною відповідача ОСОБА_1 у суді першої інстанції не спростовувані та апеляційному суду не були надані), оскільки його недійсність прямо не встановлена законом та він не визнаний судом недійсним (належні, допустимі докази протилежного у матеріалах цієї справи відсутні та стороною відповідача апеляційному суду не надані; відповідач ОСОБА_1 у цій справі зустрічного позову до Банку про визнання вищезазначеного договору недійсним не подавала, також у матеріалах цієї справи відсутнє будь-яке рішення іншого суду в іншій справі про визнання вищезазначеного кредитного договору недійсним та стороною відповідача ОСОБА_1 апеляційному суду не надано),
- принципу обов`язковості договору (ст. 629 ЦК України), за змістом якої вищезазначені кредитний договір є обов`язковими для виконання його сторонами.
Щодо заборгованості з тіла кредиту 
Хоча, суд першої інстанції при вирішенні питання про стягнення з відповідача ОСОБА_1 на користь Банку заборгованості з тіла кредиту у цій справі в цій частині правильно  встановив та правильно виходив з такого: «…Щодо стягнення заборгованості за тілом кредиту, то ця вимога визнана учасниками по справі та не була спростована. 15.05.2023 року ПАТ «Страхова компанія «Універсальна» на заблокований рахунок відповідачу ОСОБА_1 на підставі електронного поліса страхування фінансових ризиків № ZPPHSKM-22B14XF від 01.12.2022 було відшкодовано 25000 грн…». 
Проте, суд першої інстанції на підставі вищевикладеного дійшов помилкового висновку про те, що «…стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту з урахуванням часткового погашення заборгованості за рахунок страхового відшкодування в розмірі 39143,51 грн. (64143,51 грн. - 25000 грн. = 39143,51 грн.)…".
Оскільки, суд першої інстанції у порушення вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України не сприяв повному та всебічному з`ясуванню обставин цієї справі в цій частині, та зокрема не дослідив належним чином банківської виписки, долученої Банком, як позивачем, ще до його вищезазначеного позову у цій справі (т.с. 1 а.с. 34-44), з якої апеляційним судом встановлено, що дійсно 15.05.2023 р. на картковий рахунок договору № б/н від 01.12.2022 року відбулося поповнення/сплата страхового відшкодування у розмірі 25000,00 грн. (ст. 82 ч. 1 ЦПК України - обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню), яке ОСОБА_1 отримала 15.05.2023 р. о 16:26 год. на свою картку для виплат № НОМЕР_2 , а потім вже перерахувала ці кошти в той самий день 15.05.2023 р. о 17:38 год. на рахунок кредитної картки № НОМЕР_7 29 (т.с. 1 а.с. 13, 87), що лише додатково підтверджується більш детальною випискою Банку по рахунку відповідача ОСОБА_1 , доданою Банком до його вищезазначеної апеляційної скарги вперше у цій справі лише апеляційному суду із зазначенням поважних причин ненадання її раніше у цій справі суду першої інстанції ( т.с. 2 а.с. 36 - яка може бути прийнята апеляційним судом до уваги у цій справі, як доказ, передбачений ст. 367 ч. 3 ЦПК України, на виконання вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України з метою повного та всебічного апеляційного перегляду законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги Банку). 
Оскільки, відповідач ОСОБА_1 в особі свого представника ще у суді першої інстанції у своєму відзиві на позов Банку у цій справі визнала, що „…15.05.2023 р. страхувальником було відшкодовано 25000,00 грн. На заблокований рахунок Відповідача і зараховано в якості погашення суми заборгованості…" (т.с. 1 а.с. 74 - ст. 82 ч. 1 ЦПК України - обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню,).
При цьому, апеляційним судом встановлено, що вищезазначені позовні вимоги Банку до відповідача ОСОБА_1 у цій справі були заявлені станом на 24.11.2024 року (т.с. 1 а.с. 2 зворот), тобто вже з урахуванням факту настання події - отримання (15.05.2023 р.) відповідачем страхового відшкодування у розмірі 25000,00 грн., що відображено у банківській виписці за договором № б/н від 01.12.2022 року; отже, суд першої інстанції помилково фактично «повторно» здійснив вирахування вищезазначеного зарахування в рахунок погашення боргу відповідача за договором № б/н від 01.12.2022 року (за тілом кредиту) у цій справі. 
За таких обставин, апеляційним судом встановлено, що у цій справі стягненню на користь Банку з відповідача ОСОБА_1 підлягала вся заявлена Банком сума заборгованості за тілом кредиту за договором № б/н від 01.12.2022 року у розмірі 64143,51 грн.
Щодо заборгованості за простроченими відсотками 
Судом першої інстанції помилково не було досліджено належним чином та не прийнято до уваги у цій справі:
- заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг від 01.12.2022 р., яка особисто підписана відповідачем ОСОБА_1 (копія т.с. 1 а.с. 14-19); в пунктах 1.3-1.5 якої зазначені всі істотні умови кредитування, які передбачені чинним законодавством України, зокрема: процентна ставка за користування кредитом - 42,0 % - для карт Універсальна та 40,8 % - для карт Універсальна Gold, права та обов`язки сторін, відповідальність;
- банківську виписку (т.с. 1 а.с. 34-44), в якій відображена повна, достовірна інформація, що свідчить не тільки про розмір отриманого відповідачем кредиту, але й про нарахування і часткову сплату відповідачем процентів, а значить про згоду відповідача з нарахуванням процентів за вказаною у виписці процентною ставкою в порядку ч. 2 ст. 642 ЦК України та ст. 1069 ЦК України.
Згідно ч. 2 ст. 642 ЦК України якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції.
Відповідно до ст. 1069 ЦК України якщо відповідно до договору банківського рахунка банк здійснює платежі з рахунка клієнта, незважаючи на відсутність на ньому грошових коштів (кредитування рахунка), банк вважається таким, що надав клієнтові кредит на відповідну суму від дня здійснення цього платежу.
Права та обов`язки сторін, пов`язані з кредитуванням рахунка, визначаються положеннями про позику та кредит (параграфи 1 і 2 глави 71 цього Кодексу), якщо інше не встановлено договором або законом.
Банківська виписка за договором є належним та допустимим доказом, бо виписка є первинним бухгалтерським документом відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.
Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.
Так, банківська виписка має статус первинного документу, що підтверджено Переліком типових документів, що створюються під час діяльності державних органів та органів місцевого самоврядування, інших установ, підприємств та організацій, із зазначенням строків зберігання документів, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 12.04.2012 р. № 578/5.
Відповідно до п. п. 5.1, 5.4, 5.5, 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління НБУ № 254 від 18.06.2006 р. інформація, що міститься в первинних документах, систематизується в регістрах синтетичного та аналітичного обліку. Регістри синтетичного та аналітичного обліку ведуться на паперових носіях або в електронній формі. Запис у регістрах аналітичного обліку здійснюється лише на підставі відповідного санкціонованого первинного документа (паперового або електронного).
Особові рахунки є регістрами аналітичного обліку, що вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня. Форма особових рахунків затверджується банком самостійно залежно від можливостей програмного забезпечення. Виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.
Аналогічна за змістом норма закріплена у пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління НБУ від 04.07.2018 р. № 75.
Що у тому числі узгоджується із судовою практикою Верховного Суду (постанови від 16 вересня 2020 року у справі ЄУН № 200/5647/18, від 20 жовтня 2020 року - у справі ЄУН № 456/3643/17, у постанові від 28 жовтня 2020 року - у справі ЄУН № 760/7792/14-ц.
Отже, апеляційним судом встановлено, що вищезазначений кредитний договір сторін повністю відповідає вимогам ч. 2 статті 208, ч. 1 статті 207 ЦК України, якими встановлено вимоги для письмової форми правочину.
Стаття 1054 ЦК України визначає поняття Кредитного договору як: за кредитним договором банк або інша кредитна організація (кредитор) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки.
Відповідно до ст. 49 Закону «Про банки і банківську діяльність " надання безпроцентних кредитів забороняється, за винятком передбачених законом випадків.
Отже, кредитний договір є двостороннім та оплатним, де оплатою за користування кредиту є сплата відсотків.
Відповідно до ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
Таким чином, основними вимогами Банку за кредитним договором до боржника є повернення наданих кредитних коштів та отримання відсотків за їх користування, і ця умова є істотним фактором при наданні кредитних коштів.
Отже, апеляційним судом у цій справі встановлено, що умови кредитування щодо сплати заявлених Банком у цій справі процентів були у тому числі належним чином погоджені Банком із відповідачем ОСОБА_1 , а тому суд першої інстанції помилково відмовив у стягнення останніх відповідача на користь Банку у повному обсязі.
Щодо несанкціонованого списання коштів у розмірі 89093,70 грн. з рахунку яке відбулось 05.05.2023 р.
Суд першої інстанції застосував Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління НБУ № 705 від 05.11.2014 р., яке втратило чинність 01.08.2022 р., а спірні транзакції були вчинені 05.05.2023 р.
Крім того, суд першої інстанції помилково не звернув належної уваги на важливу обставину для даної категорії справ, а саме: час здійснення банківських операцій 05.05.2023 р. та час повідомлення відповідачем ОСОБА_1 . Банку про виконання неналежних платіжних операцій (шахрайських операцій).
Так, хоча суд першої інстанції правильно встановив, що 05.05.2023 р. (о 01:22:34 год., о 01:22:51 год., о 01:23:12 год.) з картки клієнта ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_6 ) № НОМЕР_3 трьома транзакціями було списано 89093,70 грн. Клієнт дзвонив до Банку на 3700: з номера НОМЕР_4 05.05.2023 р. о 10:10:10 год., де ОСОБА_1 повідомила про шахрайське списання коштів з її картки (ст. 82 ч. 1 ЦПК України - обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, скріншот з банківського програмного комплексу - т.с. 2 а.с. 40 - наданий Банком вперше у цій справі до його апеляційної скарги лише апеляційному суду, та який лише додатково підтверджує обставини, які визнаються сторонами у цій справі, може бути прийнятий апеляційним судом до уваги у цій справі, як доказ, передбачений ст. 367 ч. 3 ЦПК України, на виконання вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України з метою повного та всебічного апеляційного перегляду законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги Банку). 
При вищевикладених обставинах, апеляційним судом встановлено, що відповідальність за здійснення 05.05.2023 р. банківських операцій (шахрайських) повністю покладається на відповідача ОСОБА_1 , оскільки ОСОБА_1 звернулась з вищезазначеним повідомленням до Банку вже після здійснення переказів коштів.
Так як відповідно до пунктів 108, 140 Положення про порядок емісії та еквайрингу платіжних інструментів, затвердженої Постановою Правління НБУ від 29.07.2022 р. № 164 (чинного на той час) «Власник рахунку несе відповідальність за використання корпоративних (бізнесових) платіжних інструментів під час здійснення платіжних та/або інших операцій. Користувач зобов`язаний не повідомляти та іншим чином не розголошувати індивідуальну облікову інформацію та/або іншу інформацію, що дає змогу ініціювати платіжні операції, та негайно після того, як йому стало відомо про факт втрати такої інформації та/або платіжного інструменту, повідомити про це емітента в спосіб та каналами зв`язку, визначеними договором між емітентом та користувачем. До моменту повідомлення емітента про факт втрати платіжного інструменту та/або індивідуальної облікової інформації ризик збитків від виконання неналежних платіжних операцій та відповідальність за них покладаються на користувача. З моменту повідомлення користувачем емітента про факт втрати платіжного інструменту та/або індивідуальної облікової інформації ризик збитків від виконання неакцептованих/неналежних платіжних операцій та відповідальність покладаються на емітента.»
Так само, згідно з ч. 5 ст. 87 Закону України «Про платіжні послуги» до моменту повідомлення емітента про факт втрати платіжного інструменту та/ або індивідуальної облікової інформації відповідно до статті 38 цього Закону ризик збитків від виконання неналежних платіжних операцій та відповідальність за них покладаються на платника. З моменту повідомлення платником емітента про факт втрати платіжного інструменту та/або індивідуальної облікової інформації ризик збитків від виконання неакцептованих/неналежних платіжних операцій та відповідальність покладаються на емітента.
Ч. 1 ст. 49 Закону України «Про платіжні послуги» передбачено, що платіжна операція вважається завершеною в момент зарахування суми платіжної операції на рахунок отримувача, але суд не застосував цю норму права.
Частинами 1, 2 ст. 87 Закону України «Про платіжні послуги» передбачено, що платник несе відповідальність перед надавачем платіжних послуг, що його обслуговує, відповідно до умов укладеного між ними договору про надання платіжних послуг. Платник несе відповідальність за відповідність інформації, зазначеної ним у платіжній інструкції, суті платіжної операції.
Згідно із ст. ст. 1066, 1068 Цивільного кодексу України Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші обмеження його права щодо розпорядження грошовими коштами, не передбачені законом, договором між Банком і клієнтом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку. Банк зобов`язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка.
Що у тому числі узгоджується із правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 26 жовтня 2022 року у справі ЄУН № 334/2492/21: «…важливим є час звернення до Банку з повідомленням про шахрайські дії - «ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність за операції, здійснені до моменту повідомлення банку, несе саме клієнт».
Крім того, апеляційним судом встановлено, що за вищевказаними обставинами відкрито кримінальне провадження №12023082020000472 за ч. 4 ст. 185 КК України за заявою ОСОБА_1 від 05.05.2023 року, що підтверджується наданим стороною відповідача суду першої інстанції у цій справі витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань (т.с. 1 а.с. 88), що лише додатково підтверджує обґрунтованість позовних вимог Банку до відповідача ОСОБА_1 у цій справі. Оскільки, відносини відповідача ОСОБА_1 з третіми особами не звільняють відповідача ОСОБА_1 , як позичальника, від виконання нею обов`язків зі сплати вищезазначеної заборгованості перед Банком за вищезазначеним кредитним договором.
Матеріали цієї справи не містять належних, допустимих доказів сплати відповідачем на користь Банку вищезазначеної заборгованості повністю чи частково станом на час перегляду цієї справи апеляційним судом.
За таких обставин, апеляційну скаргу Банку слід задовольнити частково, рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 24 квітня 2025 року у цій справі слід скасувати, ухвалити у цій справі нове судове рішення у вигляді постанови, позов Банку задовольнити; стягнути з ОСОБА_1 на користь Банку заборгованість за кредитним договором №б/н від 01.12.2022 року станом на 24.11.2024 року у розмірі 81730,90 грн., яка складається з: 64143,51 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 17587,39 грн. - заборгованість за простроченнями відсотками.
Крім того, в силу вимог ст. ст. 133, 141 ч. ч. 10,13 ЦПК України в разі задоволення апеляційної скарги Банку частково та позову Банку у повному обсязі при вищевикладених обставинах,: - на користь Банку з відповідача ОСОБА_1 слід стягнути судові витрати, пов`язані із розглядом цієї справи судами першої та апеляційної інстанцій, у вигляді судового збору у розмірі 6056,26 грн. (розрахунок: судовий збір за позов Банку у суді першої інстанції 2422,40 грн. (платіжна інструкція - т.с. 1 а.с.6) + судовий збір за апеляційну скаргу в апеляційному суді у розмірі 3633,60 грн. (платіжна інструкція - т.с. 2 а.с. 39); - відповідач ОСОБА_1 не має права на компенсацію за рахунок Банку (позивача) будь-яких судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи судами першої та апеляційної інстанцій.
Керуючись ст. ст. 12, 141, 367-368, 371- 372, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд
УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» задовольнити частково.
Рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 24 квітня 2025 року у цій справі скасувати.
Ухвалити у цій справі нове судове рішення у вигляді постанови. 
Позов АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» (ЄДРПОУ 14360570) заборгованість за кредитним договором №б/н від 01.12.2022 року станом на 24.11.2024 року у розмірі 81730,90 грн., яка складається з: 64143,51 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 17587,39 грн. - заборгованість за простроченнями відсотками.
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» (ЄДРПОУ 14360570) судові витрати, пов`язані із розглядом цієї справи судами першої та апеляційної інстанцій, у вигляді судового збору у розмірі 6056,26 грн. 
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
Повна постанова апеляційним судом складена 03.04.2026 року.

Головуючий суддя	Суддя	Суддя	
Гончар М.С. 	Кухар С.В. 	Трофимова Д.А.