ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 лютого 2026 року	справа № 380/10839/25	

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого-судді Кедик М.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити дії, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області, в якому просить суд:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Сумській області від 07.05.2025 № 134450015576, 12299/03-16 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 за вислугу років відповідно до статті 86 Закону України від 14.10.2014 № 1697-VII “Про прокуратуру”;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Львівської області призначити ОСОБА_1 з 30.04.2025 пенсію за вислугу років виходячи з 60 відсотків від суми заробітної плати згідно з довідкою Львівської обласної прокуратури від 25.04.2025 № 21-86вих-25, згідно з ст. 86 Закону України від 14.10.2014 № 1697-VІІ “Про прокуратуру” та виплачувати ОСОБА_1 пенсію за вислугу років виходячи з 60 відсотків від суми заробітної плати згідно з довідкою Львівської обласної прокуратури про складові заробітної плати від 25.04.2025 № 21-86вих-25, згідно з ст. 86 Закону України від 14.10.2014 № 1697-VІІ “Про прокуратуру”.
Ухвалою судді від 03.06.2025 позовна заява залишена без руху.
Ухвалою від 23.06.2025 суддя відкрила спрощене провадження в адміністративній справі.
В обґрунтування позовних вимог зазначає, що рішеннями відповідачів було протиправно відмовлено позивачу у призначенні пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про прокуратуру», оскільки позивачем надано всі необхідні документи та підтверджено необхідний стаж за вислугу років, який дає право на призначення йому пенсії.
Представник відповідача, Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, подав відзив на позовну заяву від 09.07.2025 (вх. № 12432ел), у якому зазначає, що відповідно до наданих документів спеціальний стаж роботи, що дає право на пенсію за вислугу років прокурорів - 22 роки 09 місяців 18 днів. Відповідно до наданих документів стаж роботи на посадах прокурорів - 20 років 08 місяців 20 днів. ОСОБА_1 дійсно в період 12.08.2015 по 12.03.2016, 25.05.2016 по 19.10.2016, 26.12.2016 по 17.02.2017 брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей, з метою виконання службових (бойових) завдань, а також з 04.03.2022 по 12.11.2022, з 30.04.2024 по 07.12.2024 та з 28.01.2025 брав участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів. Період участі позивача в антитерористичній операції зараховано до вислуги років, яка дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до статті 86 Закону № 1697 в календарному обчисленні. Просить відмовити у задоволенні позову.
Представник відповідача, Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області, подав відзив на позовну заяву від 09.07.2025 (вх. № 56172), у якому зазначає, що відповідно до п. 3 Постанови № 393 до вислуги років для визначення розміру пенсії особам, зазначеним в абзаці першому пункту 1 цієї постанови, зараховується на пільгових умовах один місяць служби за три місяці за участь у бойових діях. Вказує, що можливість обчислення стажу на пільгових умовах один місяць служби за три місяці, за участь у бойових діях, передбачена виключно при визначенні розміру пенсії за вислугу років відповідно до Закону України “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", натомість позивач звернувся із заявою про призначенні пенсії за вислугу років відповідно до ст. 86 Закону України від 14.10.2014 № 1697-VІІ “Про прокуратуру”. Отже, у спірних правовідносинах не підлягають застосуванню положення пункту 3 Постанови № 393. Підстави для призначенні позивачу пенсії за вислугу років відповідно до ст. 86 Закону України від 14.10.2014 № 1697-VІІ “Про прокуратуру" відсутні, у зв`язку з відсутністю необхідного спеціального стажу роботи, що дає право на пенсію за вислугу років прокурорів — 25 років. Просить відмовити у задоволенні позову.
Позивач подав відповідь на відзив від 14.07.2025 (вх. № 57491) та від 01.08.2025 (вх. № 62962), у яких вказує, що зарахування до вислуги років для призначення пенсії згідно із Законом України «Про прокуратуру», у відповідній редакції часу проходження військової служби на пільгових умовах, передбачено іншими нормативними актами, а не лише Законом України «Про прокуратуру», та повинно пов`язуватися не з категорією працівників, що реалізують право на пенсію за вислугу років, а зі спеціальним статусом, якого особи набули в результаті проходження військової служби в певний період часу. Тому спірні періоди підлягають зарахуванню до трудового стажу позивача для призначення пенсії на пільгових умовах - один місяць служби за три місяці, а стаж пільговий становить 1 років 9 місяців 26 днів, який повинен розраховуватися: один місяць служби за три, та додатково повинно бути зараховано 3 роки 7 місяців 22 дні до спеціального стажу, що дає право на призначення пенсії за вислугою років відповідно до ст. 86 Закону України «Про прокуратуру». Отже, стаж роботи позивача, що дає право на пенсію за вислугу років станом на 30.04.2025 становить понад 25 років, а саме 26 років 05 місяців та 10 днів, стаж роботи в органах прокуратури станом на вказану дату - понад 15 років, навіть якщо не враховувати час служби в Збройних силах України.
Представник відповідача, Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області. подав заперечення від 14.08.2025 (вх. № 14710ел), у якому зазначає, що відповідно до частини 1 статті 86 Закону № 1697 прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років, зокрема, в період 01 жовтня 2020 року і пізніше - 25 років, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 15 років. До вислуги років, яка дає право на призначення пенсії відповідно до статті 86 Закону № 1697 позивачу зараховано всі періоди. Відповідно до наданих документів страховий стаж особи становить 24 роки 08 місяців 05 днів. Відповідно до наданих документів спеціальний стаж роботи, що дає право на пенсію за вислугу років прокурорів - 22 роки 09 місяців 18 днів. Відповідно до наданих документів стаж роботи на посадах прокурорів - 20 років 08 місяців 20 днів.
Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та пояснення сторін, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.
Позивач 30.04.2025 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області із заявою про призначення пенсії за вислугу років відповідно до ст. 86 Закону України "Про прокуратуру".
Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області за принципом екстериторіальності розглянуло заяву та винесло рішення від 07.05.2025 № 134450015576.
У рішенні, зокрема, вказано, що за результатом розгляду електронної пенсійної справи встановлено, що відповідно до наданих документів страховий стаж особи - 24 роки 8 місяців 5 днів. Відповідно до наданих документів спеціальний стаж роботи, що дає право на пенсію за вислугу років прокурорів — 22 роки 9 місяців 18 днів. Відповідно до наданих документів стаж роботи на посадах прокурорів — 20 років 8 місяців 20 днів. Відповідно до наданих документів до страхового стажу зараховано всі періоди роботи. До стажу роботи, що дає право на пенсію за вислугу років, відповідно до ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» зараховано всі періоди роботи.
Додатковий коментар: за наданими документами право на призначення пенсії за вислугою років відповідно до ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» відсутнє, оскільки відсутній необхідний спеціальний стаж роботи, що дає право на пенсію за вислугу років прокурорів – 25 років.
Не погоджуючись з таким рішенням відповідача, позивач звернувся до суду за захистом своїх порушених прав.
Даючи оцінку спірним правовідносинам суд керувався таким.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках передбачених законом.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-XII (далі - Закон № 2232-XII).
Відповідно до статті 2 Закону № 2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Державному бюро розслідувань, Національному антикорупційному бюро України, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції, Бюро економічної безпеки України чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом визначає Закон України від 09.04.1992 № 2262-XII "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин (далі - Закон № 2262-XII).
Згідно з статтею 1 Закону № 2262-XII особи офіцерського складу, прапорщики і мічмани, військовослужбовці надстрокової служби та військової служби за контрактом, особи, які мають право на пенсію за цим Законом при наявності встановленої цим Законом вислуги на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Службі судової охорони і в державній пожежній охороні, службі в Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, в органах і підрозділах цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби України мають право на довічну пенсію за вислугу років.
Стаття 2 Закону № 2262-XII встановлює, що військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, які мають право на пенсійне забезпечення, пенсії відповідно до цього Закону призначаються і виплачуються після звільнення їх зі служби.
Згідно з статтею 17-1 Закону № 2262-XII порядок обчислення вислуги років та визначення пільгових умов призначення пенсій особам, які мають право на пенсію за цим Законом.
Порядок обчислення вислуги років та визначення пільгових умов призначення пенсій особам, які мають право на пенсію за цим Законом, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
На виконання цієї статті Кабінет Міністрів України 17.07.1992 прийняв постанову № 393 "Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам, які мають право на пенсію відповідно до Закону України “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб”, крім військовослужбовців строкової служби і членів їх сімей та прирівняних до них осіб" (далі - Постанова № 393, у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Відповідно до статті 8 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-XII (далі - Закон № 2011-XII) час перебування громадян України на військовій службі зараховується до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Час проходження строкової військової служби зараховується до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, якщо на момент призову на строкову військову службу особа навчалася за фахом у професійно-технічному навчальному закладі, працювала за професією або займала посаду, що передбачала право на пенсію на пільгових умовах до введення в дію Закону України «Про пенсійне забезпечення» або на пенсію за віком на пільгових умовах до набрання чинності Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Час навчання в професійно-технічному навчальному закладі і час проходження строкової військової служби, які зараховуються до пільгового стажу, не повинні перевищувати наявного стажу роботи, що дає право на пенсію на пільгових умовах. Час проходження військовослужбовцями військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України «Про оборону України», зараховується до їх вислуги років, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби на пільгових умовах у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України.
Згідно з підпунктом «а» пункту 3 Постанови № 393 до вислуги років для визначення розміру пенсії особам, зазначеним в абзаці 1 пункту 1 цієї постанови, зараховується на пільгових умовах: один місяць служби за три місяці, зокрема: час проходження служби, протягом якого особа брала участь в антитерористичній операції; період проходження служби у військовому резерві під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, під час безпосередньої участі у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії рф у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів; час проходження служби, протягом якого особа брала участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії рф у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів.
Відповідно до абзацу 1 пункту 1 Постанови № 393 для призначення пенсій за вислугу років відповідно до Закону № 2262-XII особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони, особам, зазначеним у пункті «ж» статті 1-2 цього Закону, до вислуги років зараховуються зокрема: час роботи в органах прокуратури і суду осіб, які працювали на посадах суддів, прокурорів, слідчих і перебувають на службі в органах внутрішніх справ на посадах начальницького складу, військовій службі в Збройних Силах, органах і військових формуваннях Служби безпеки, Службі зовнішньої розвідки.
З урахуванням наведеного правового регулювання, суд дійшов висновку, що можливість пільгового порядку зарахування певних періодів проходження служби до вислуги років передбачена для осіб офіцерського складу, прапорщиків, мічманів, військовослужбовців надстрокової служби та військової служби за контрактом, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейських, співробітників Служби судової охорони, осіб, зазначених у пункті «ж» статті 1-2 Закону № 2262-XII, пенсія яким призначається відповідно до Закону № 2262-XII.
Зазначене дозволяє дійти висновку про те, що право на пільгове обчислення періоду проходження військової служби для цілей пенсійного забезпечення відповідно до Закону № 2262-XII є законодавчо гарантованим і пов`язане насамперед зі статусом військовослужбовця, який особа має у визначений законодавством період, зокрема під час виконання обов`язків в умовах особливого періоду.
Верховний Суд, аналізуючи аналогічні правовідносини у постанові від 27.03.2023 у справі № 520/16224/21 вказав, що визначальною підставою у питанні можливості пільгового обчислення періоду проходження військової служби для зарахування його до стажу роботи, який дає право на пенсію за вислугу років, є наявність законодавчого регулювання, яке передбачає включення зазначеного періоду (строку) до стажу роботи працівників певної категорії для реалізації цими особами права на призначення різних видів пенсій, чи інших соціальних виплат. Основним актом, на підставі якого здійснюється таке регулювання є, зокрема, Закон № 2262-ХІІ. Можливість пільгового обчислення періоду проходження військової служби є похідною від визначальної підстави і має пов`язуватися не з категорією працівників, що реалізують право на пенсію за вислугу років, а зі спеціальним статусом, якого особи набули в результаті проходження військової служби в певний, визначений у законодавчому порядку період часу. Така можливість передбачена Постановою № 393.
Крім того, подібний висновок щодо застосування Постанови № 393 при обчисленні пільгового стажу для призначення пенсії за вислугою років прокурорам і слідчим, вже викладений Верховним Судом України у постанові від 27 травня 2008 року у справі № 21-2438во07. У цій постанові Верховний Суд України наголосив, що вирішуючи питання про можливість пільгового обчислення періоду проходження військової служби для зарахування його до стажу роботи, який дає право прокурорам і слідчим на пенсію за вислугою років, колегія суддів виходить із того, що визначальною підставою у цьому випадку є наявність законодавчого регулювання, яке передбачає включення зазначеного періоду (строку) до стажу роботи працівників певних категорій для реалізації цими особами права на призначення різних видів пенсій, щомісячного грошового утримання чи інших соціальних виплат. Основними актами, на підставі яких здійснюється таке регулювання є, зокрема, Закон України "Про військовий обов`язок і військову службу" та Закон України "Про прокуратуру".
Таким чином, суд дійшов висновку, що дія Постанови № 393, зокрема положень абзацу першого пункту 1 та пункту 3, поширюється виключно на осіб, які мають право на пенсійне забезпечення відповідно до Закону № 2262-XII, та які реалізують це право шляхом звернення із заявою про призначення пенсії саме на підставі цього спеціального закону.
Суд наголошує, що не зважаючи на можливе поєднання позивачем статусу прокурора та військовослужбовця під час участі в операції об`єднаних сил, право на пенсійне забезпечення визначається виключно тим спеціальним законом, на підставі якого особа звертається за призначенням пенсії. У цьому випадку обрання позивачем способу реалізації права на пенсію за вислугу років відповідно до статті 86 Закону № 1697-VII "Про прокуратуру" зумовлює застосування виключно положень цього нормативного акта.
Закон № 1697-VII "Про прокуратуру" містить вичерпний перелік видів трудової (службової) діяльності, які підлягають зарахуванню до вислуги років, і не передбачає можливості кратного (пільгового) обчислення стажу у зв`язку з проходженням військової служби в умовах особливого періоду або участю в ООС чи АТО.
Отже, застосування Постанови № 393 до правовідносин, що виникають у сфері пенсійного забезпечення за Законом № 1697-VII "Про прокуратуру", є юридично необґрунтованим і суперечить принципу правової визначеності як елементу верховенства права.
Недопустимість поширення дії спеціального нормативно-правового акта, ухваленого на виконання Закону № 2262-XII, на правовідносини, що регулюються іншим спеціальним законом - Законом № 1697-VII "Про прокуратуру" - зумовлена необхідністю дотримання меж предметного регулювання відповідного законодавчого акта та неприпустимістю підміни його норм положеннями актів, які не мають юридичної сили в межах іншого правового режиму. Зазначені закони передбачають відмінні правові підстави, суб`єктний склад та умови призначення пенсії, що базуються на різній правовій природі відповідної служби.
Враховуючи, що позивач суміщав виконання функцій прокурора та військовослужбовця, суд зазначає, що № 2262-XII не регулює порядок пенсійного забезпечення осіб, які звертаються за призначенням пенсії саме як прокурори. 
Водночас Закон № 1697-VII "Про прокуратуру" є спеціальним нормативно-правовим актом, який вичерпно визначає підстави та умови призначення пенсій за вислугу років працівникам органів прокуратури. Застосування положень іншого спеціального закону - Закону № 2262-XII, адресованого винятково військовослужбовцям, - до прокурорів, навіть за умови фактичного суміщення статусів, було б штучним розширенням сфери його дії та суперечило б загальновизнаному принципу lex specialis derogat legi generali, а також принципу правової визначеності.
Таким чином, при зверненні особи за призначенням пенсії за вислугу років відповідно до Закону № 1697-VII "Про прокуратуру", відсутні правові підстави для врахування до відповідного стажу періодів служби, обчислених за пільговим коефіцієнтом, що застосовується виключно у межах Закону № 2262-XII. Такий підхід відповідає конституційному принципу законності, забезпечує системність та узгодженість нормативного регулювання у сфері пенсійного забезпечення, а також унеможливлює неправомірне розширення дії підзаконних актів поза межами їх нормативної компетенції.
До такого ж правового висновку Верховний Суд дійшов у постанові від 18.06.2025 у справі №200/4703/24.
Суд встановив, що позивач звернувся із заявою про призначення пенсії саме на підставі статті 86 Закону № 1697-VII "Про прокуратуру", що зумовлює застосування виключно цього спеціального закону при вирішенні питання про наявність у нього права на пенсійне забезпечення за вислугу років.
У даному випадку значення має лише той обсяг стажу, який визначений відповідно до положень самого Закону № 1697-VII "Про прокуратуру", без урахування положень інших нормативних актів, зокрема Постанови № 393, яка регламентує порядок пільгового (кратного) обчислення стажу виключно для осіб, пенсія яким призначається за Законом № 2262-XII. 
Отже, обставини щодо участі позивача у військовій службі в особливий період, у тому числі в АТО, не можуть бути підставою для кратного обчислення стажу (один місяць за три) при визначенні права на пенсію за вислугу років саме за Законом № 1697-VII "Про прокуратуру", оскільки такий механізм у межах цього Закону не передбачений.
Суд зазначає, що частина друга статті 85 Закону № 1697-VII "Про прокуратуру" допускає застосування інших законодавчих актів у сфері соціального захисту прокурорів. Однак така можливість не охоплює акти, що прийняті на виконання інших спеціальних законів. Тому Постанова № 393, яка стосується правовідносин, врегульованих Законом № 2262-XII, не може застосовуватися до правовідносин пенсійного забезпечення, що регламентовані Законом № 1697-VII "Про прокуратуру".
При цьому, суд зауважує, що позивач не позбавлений можливості реалізувати право пільгового обчислення вислуги років за вказаний період відповідно до Постанови № 393, але у разі реалізації ним права на призначення пенсії за Законом № 2262-ХІІ.
Позивач також посилається на практику Верховного Суду у постановах від 05.06.2018 у справі № 348/347/17, від 30.07.2019 у справі № 346/1454/17 та від 02.04.2020 у справі №185/4140/17, від 16.06.2020 у справі № 185/7049/16-а, де касаційний суд, з огляду на пункт 2.3 розділу 2 Положення № 530, дійшов висновку, що час проходження служби, протягом якого особа брала участь в антитерористичній операції зараховується до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах - один місяць служби за три місяці. В цьому ж контексті позивач покликається на норми статті 17-1 Закону № 2262-ХІІ. Щодо цих аргументів, то суд їх відхиляє, оскільки:
- наведена позиція касаційного суду є нерелевантною, оскільки стосується висновків щодо зарахування періоду, протягом якого особа брала участь в антитерористичній операції, у кратному розмірі до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах, яка передбачена статтею 114 Закону № 1058. Водночас, в цій справі позивач просить зарахувати період військової служби у кратному розмірі до страхового стажу для перерахунку пенсії за віком, призначеної відповідно до ст. 115 Закону № 1058. Отже, аргументи позивача в цій частині зводяться до підміни понять та маніпулювання правовими позиціями, які не стосуються спірних правовідносин;
- стаття 17-1 Закону № 2262-ХІІ визначає, що порядок обчислення вислуги років особам, які мають право на пенсію за цим Законом, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Також встановлює, що на пільгових умовах особам із числа військовослужбовців, іншим особам, зазначеним у пунктах "б"-"д", "ж", "з" статті 1-2 цього Закону, до вислуги років для визначення розміру пенсії зараховується один місяць служби за три місяці часу проходження служби, протягом якого особа брала безпосередню участь у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією російської федерації проти України, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів під час дії воєнного стану. Отже, ця норма не регулює спірних правовідносин, оскільки позивач просить здійснити перерахунок пенсії, призначеної йому на підставі Закону № 1058, а не на підставі Закону № 2262-ХІІ. При цьому, просить зарахувати у кратному розмірі страховий стаж, а не вислугу років;
- п. 2.3 наказу Міністерства оборони України від 14.08.2014 № 530 «Про затвердження Положення про організацію в Міністерстві оборони України роботи з обчислення вислуги років для призначення пенсій військовослужбовцям і забезпечення соціальними виплатами осіб, звільнених з військової служби у Збройних Силах України, та членів їх сімей», зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 20.10.2014 за № 1294/26071, прямо передбачає, що при обчисленні вислуги років для призначення пенсій (крім пенсій, які призначаються з урахуванням страхового стажу) окремі періоди служби військовослужбовців зараховуються на пільгових умовах (з урахуванням вимог пунктів 2.4 та 2.5 цього розділу). В преамбулі цього Положення передбачено, що таке прийняте на реалізацію Закону № 2262-ХІІ, а в п. 2.3 Положення № 530 прямо та однозначно визначено, що норми цього нормативно-правового акта застосовуються при обчисленні вислуги років, - крім пенсій, які призначаються з урахуванням страхового стажу. Отже, ці норми також не регулюють спірних правовідносин.
За таких обставин, суд дійшов висновку, що оскаржене рішення відповідача є правомірним та таким, що відповідає вимогам закону. 
Відповідно до ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідач по справі, як суб`єкт владних повноважень, виконав покладений на нього обов`язок щодо доказування наявності в діях позивача ознак неправомірності, а відтак і правомірності вчинених ним дій та прийняття оскарженого рішення.
Згідно зі ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Враховуючи вищевикладене, суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.
Щодо судового збору, то такий на підставі статті 139 КАС України покладається на позивача.
Керуючись статтями 6, 14, 242, 243, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, - 
вирішив:

1. У задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити дії - відмовити повністю.
2. Судові витрати покласти на позивача.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повний текст судового рішення складений 13.02.2026.

Суддя Кедик М.В.