КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  	

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
03 березня 2026 року Київ Справа № 320/18239/25
Київський окружний адміністративний суд у складі судді Саса Є.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу 
за позовною заявою в інтересах ОСОБА_1 
до 1) Управління праці та соціального захисту населення Ірпінської міської ради та 2) Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області
про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії, 

ВСТАНОВИВ:
Рух справи
Законний представник ОСОБА_1 звернулася до Київського окружного адміністративного суду з вимогами:
1) визнати протиправною бездіяльність Управління праці та соціального захисту населення Ірпінської міської ради щодо ненарахування та невиплати підвищення на 50 відсотків державної соціальної допомоги дитині з інвалідністю до 18 років в розмірі меншому, враховуючи статтю 46 Конституції України, 50% розміру від прожиткового мінімуму, встановленого законом;
2) зобов`язати Управління праці та соціального захисту населення Ірпінської міської ради нарахувати, нараховувати та виплачувати підвищення на 50 відсотків державної соціальної допомоги дитині з інвалідністю до 18 років в розмірі не меншому, враховуючи статтю 46 Конституції України 50% розміру від прожиткового мінімуму, встановленого законом;
3) визнати протиправною бездіяльність Управління праці та соціального захисту населення Ірпінської міської ради щодо ненарахування та невиплати підвищення на 50 відсотків державної соціальної допомоги дитині з інвалідністю до 18 років в розмірі не меншому, враховуючи статтю 46 Конституції України 50% розміру від прожиткового мінімуму, встановленого законом з 01.07.2024;
4) зобов`язати Управління праці та соціального захисту населення Ірпінської міської ради нарахувати з 01.07.2024 та виплатити невиплачену частину підвищення на 50 відсотків державної соціальної допомоги дитині з інвалідністю до 18 років в розмірі не меншому, враховуючи статтю 46 Конституції України 50% розміру від прожиткового мінімуму, встановленого законом. 
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 17.04.2025 відкрито провадження у справі; вирішено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні); встановлено сторонам строки для подання заяв по суті справи.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 09.01.2026 залучено до участі у справі як співвідповідача Головне управління Пенсійного фонду України в Київській області, встановлено сторонам строки для подання заяв по суті справи.
Аргументи учасників справи
Обґрунтовуючи свої вимоги, позивачка зазначила, що частиною третьою статті 46 Конституції України встановлено, що пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Таким чином, Управління праці та соціального захисту населення Ірпінської міської ради, на думку позивачки, повинно було нарахувати та виплачувати державну соціальну допомогу на дитину з інвалідністю віком до 18 років не в розмірі 70 відсотків прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність (1652 грн 70 коп.), як це передбачено абзацом 5 частини першої статті 2 Закону України «Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю», а в розмірі прожиткового мінімуму на дітей віком від 6 до 18 років (3196 грн). Відповідно й підвищення зазначеної державної соціальної допомоги, що передбачене пунктом 6 частини третьої статті 30 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» відповідач повинен був виплачувати у розмірі 50% від прожиткового мінімуму на дітей від 6 до 18 років (тобто 50% від 3196 грн), а не у розмірі 50% від 70% прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність (тобто 50% від 1652 грн 70 коп.).
Управління праці та соціального захисту населення Ірпінської міської ради подало клопотання про залишення позову без розгляду на підставі, передбаченій пунктом 3 частини першої статті 240 Кодексу адміністративного судочинства України, у задоволенні якого суд відмовив.
Клопотання про залишення позову без розгляду на підставі, передбаченій пунктом 3 частини першої статті 240 КАС України, мотивовано тим, що у провадженні цього або іншого суду є справа про спір між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав. Зокрема, відповідач зазначив, що у провадженні Київського окружного адміністративного суду перебуває адміністративна справа № 320/48984/24 за позовом ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Ірпінської міської ради про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.
Суд, дійшов висновку, що спір у справі № 320/48984/24 має інший предмет та підстави, аніж спір у справі, що розглядається.
Зокрема, відповідно до ухвали Київського окружного адміністративного суду про відкриття провадження у справі № 320/48984/24 позовні вимоги ОСОБА_2 у цій справі стосуються ненарахування та невиплати щомісячної виплати в розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб на відповідний рік на дитину шкільного віку, яка стала дитиною з інвалідністю по захворюванню внаслідок Чорнобильської катастрофи відповідно до пунктів 8, 6 частини 1 статті 30 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» незалежно від інших виплат.
Натомість позовні вимоги ОСОБА_2 у справі, що розглядається, стосуються ненарахування та невиплати підвищення на 50 відсотків державної соціальної допомоги дитині з інвалідністю до 18 років відповідно до пункту 6 частини третьої статті 30 Закону 796-XII Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». 
Правом на подання відзиву відповідачі не скористались.
Обставини справи, встановлені судом 
З 04.08.2021 позивачка перебуває на обліку в Управлінні праці та соціального захисту населення Ірпінської міської ради як мати ОСОБА_1 - дитини з інвалідністю до 18 років. 
Експертним висновком Рівненської дитячої спеціалізованої лікарсько-консультативної комісії № 1722 від 01.07.2024 встановлено, що захворювання та інвалідність ОСОБА_1 пов`язані з наслідками аварії на Чорнобильській АЕС.
19.08.2024 позивачка звернулась до Управління праці та соціального захисту населення Ірпінської міської ради із заявою про перерахунок (підвищення) допомоги на дитину з інвалідністю до 18 років внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС на 50 відсотків відповідно до пункту 6 частини третьої статті 30 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», після чого відповідач надав їй копію свого рішення про призначення державної соціальної допомоги особі з інвалідністю віком до 18 років ОСОБА_1 .
Відповідно до зазначеного рішення № 1503358496-2024-2 від 30.08.2024 Управління праці та соціального захисту населення Ірпінської міської ради призначило державну соціальну допомогу на ОСОБА_1 з 27.07.2024 по 26.11.2033 у розмірі 2479 грн 05 коп. 
Листом №2543/02-04 від 23.09.2024 Управління праці та соціального захисту населення Ірпінської міської ради надало роз`яснення розрахунку суми державної соціальної допомоги з підвищенням на 50% відповідно до якого: 1652 грн 70 коп. + 1652 грн 70 коп. x 50% = 2479 грн 05 коп., де 1652 грн 70 коп. - розмір допомоги.
12.11.2024 позивачка звернулася до Управління праці та соціального захисту населення Ірпінської міської ради зі скаргою, в якій просила: призначити державну соціальну допомогу дитині з інвалідністю до 18 років ОСОБА_1 відповідно до статті 46 Конституції України в розмірі не нижчому від прожиткового мінімуму, встановленого законом; підвищити на 50 % розмір державної соціальної допомоги, призначеної дітям з інвалідністю віком до 18 років відповідно до пункту 6 частини третьої статті 30 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», призначити і виплачувати її, враховуючи статтю 46 Конституції України, тобто 50% розміру не нижчому від прожиткового мінімуму, встановленого законом; призначити підвищення на 50 % розміру державної соціальної допомоги відповідно до статті 46 Конституції України з 01.07.2024 - дати встановлення причинного зв`язку хвороб, інвалідності і смерті з дією іонізуючого випромінювання та інших шкідливих чинників внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС, виплатити невиплачену частину. 
12.11.2024 Управління праці та соціального захисту населення Ірпінської міської ради листом № 2937/02-04 відмовило у задоволенні зазначених вимог.
Релевантні джерела права, які застосував суд 
Статтею 27 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 № 796-XII (далі – Закон 796-XII) встановлено, що до дітей, потерпілих від Чорнобильської катастрофи, належать неповнолітні діти, які:
1) евакуйовані із зони відчуження, у тому числі діти, які на момент евакуації знаходились у стані внутрішньоутробного розвитку;
2) проживали на момент аварії чи прожили або постійно навчалися після аварії не менше одного року у зоні безумовного (обов`язкового) відселення;
3) проживали на момент аварії чи прожили або постійно навчалися після аварії не менше двох років у зоні гарантованого добровільного відселення;
4) проживали на момент аварії чи прожили або постійно навчалися після аварії не менше трьох років у зоні посиленого радіоекологічного контролю;
5) народились після 26 квітня 1986 року від батька, який на час настання вагітності матері мав підстави належати до категорії 1, 2 або 3 постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, або народжені матір`ю, яка на час настання вагітності або під час вагітності мала підстави належати до категорії 1, 2 або 3 постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи;
6) хворі на рак щитовидної залози незалежно від дозиметричних показників, а також хворі на променеву хворобу;
7) одержали дозу опромінення щитовидної залози внаслідок Чорнобильської катастрофи, яка перевищує рівні, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я.
Розмір державної соціальної допомоги, призначеної дітям з інвалідністю віком до 18 років, підвищується на 50 процентів від розміру, передбаченого абзацом п`ятим частини першої статті 2 Закону України «Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю» (пункт 6 частини третьої статті 30 Закону 796-XII). 
Частиною першою статті 1 Закону України «Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю» № 2109-III від 16.11.2000 (далі – Закон № 2109-III) встановлено, що право на державну соціальну допомогу мають особи з інвалідністю з дитинства і діти з інвалідністю віком до 18 років.
Державна соціальна допомога на дітей з інвалідністю віком до 18 років призначається в розмірі 70 відсотків прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність (абзац 5 частини першої статті 2 Закону № 2109-III).
Державна соціальна допомога особам з інвалідністю з дитинства призначається на весь час інвалідності, встановленої органами медико-соціальної експертизи (частина перша статті 4 Закону № 2109-III).
На дітей з інвалідністю державна соціальна допомога призначається на строк, зазначений у медичному висновку, який видається у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я, але не більш як по місяць досягнення дитиною з інвалідністю 18-річного віку (частина друга статті 4 Закону № 2109-III).
Абзацом 3 статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» № 3460-IX від 09.11.2023 (далі – Закон № 3460-IX) встановлено, що з 1 січня 2024 року прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років становить 3196 грн.
Абзацом 8 статті 7 Закону № 3460-IX встановлено, що з 1 січня 2024 року прожитковий мінімум на осіб, які втратили працездатність становить 2361 грн.
Оцінка аргументів сторін та висновки суду
Позивачка вважає, що основний розмір державної соціальної допомоги на дитину з інвалідністю віком до 18 років має бути не нижчим від прожиткового мінімуму на дітей від 6 до 18 років і відповідно розмір підвищення такої повинен розраховуватись у відсотках від цього прожиткового мінімуму, тому що відповідно до частини третьої статті 46 Конституції України соціальна допомога, що є основним джерелом існування, має забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Абзацом 3 статті 7 Закону № 3460-IX встановлено, що з 1 січня 2024 року прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років становить 3196 грн.
Таким чином, на думку позивачки, Управління праці та соціального захисту населення Ірпінської міської ради повинно було нарахувати державну соціальну допомогу на дитину з інвалідністю віком до 18 років у розмірі 3196 грн відповідно до статті 46 Конституції України, а також підвищення такої допомоги у розмірі 1598 грн (50% від 3196 грн) відповідно до пункту 6 частини третьої статті 30 Закону 796-XII.
Суд встановив, що Управління праці та соціального захисту населення Ірпінської міської ради визначило розмір державної соціальної допомоги на дитину з інвалідністю віком до 18 років у сумі 1652 грн 70 коп., а розмір підвищення зазначеної допомоги в сумі 826 грн 35 коп.
Суд бере до уваги, що відповідно до абзацу 5 частини першої статті 2 Закону № 2109-III державна соціальна допомога на дітей з інвалідністю віком до 18 років призначається в розмірі 70 відсотків прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.
Пунктом 6 частини третьої статті 30 Закону 796-XII встановлено, що розмір державної соціальної допомоги, призначеної дітям з інвалідністю віком до 18 років, підвищується на 50 процентів від розміру, передбаченого абзацом п`ятим частини першої статті 2 Закону № 2109-III.
Абзацом 8 статті 7 Закону № 3460-IX встановлено, що з 1 січня 2024 року прожитковий мінімум на осіб, які втратили працездатність становить 2361 грн.
Отже, 70 відсотків прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність становить 1652 грн 70 коп., а 50 процентів від розміру, передбаченого абзацом п`ятим частини першої статті 2 Закону № 2109-III становить 826 грн 35 коп.
Таким чином, проведені Управлінням праці та соціального захисту населення Ірпінської міської ради розрахунки розміру державної соціальної допомоги на дитину з інвалідністю віком до 18 років відповідають положенням абзацу 5 частини першої статті 2 Закону № 2109-III та пункту 6 частини третьої статті 30 Закону 796-XII.
Водночас позивачка вважає, що суд повинен застосовувати статтю 46 Конституції України як норму прямої дії й зобов`язати відповідача нараховувати та виплачувати державну соціальну допомогу на дитину з інвалідністю віком до 18 років у розмірі прожиткового мінімуму на дітей від 6 до 18 років, а підвищення зазначеної допомоги в розмірі 50 % цього прожиткового мінімуму.
Позивачка звертає увагу суду на те, що відповідно до пункту 2.3 рішення Конституційного Суду України №76-VIII від 22.05.2018 держава не може вдаватися до обмежень, що порушують сутність конституційних соціальних прав осіб, яка безпосередньо пов`язана з обов`язком держави за будь-яких обставин забезпечувати достатні умови життя, сумісні з людською гідністю.
Також позивачка наголошує, що Закон № 2109-III, як визначено у його преамбулі, відповідно до Конституції України гарантує особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю право на матеріальне забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України та їх соціальну захищеність шляхом встановлення державної соціальної допомоги на рівні прожиткового мінімуму.
Насамперед суд відзначає, що питання щодо відповідності розміру відповідної допомоги мінімальним конституційним гарантіям має розглядатися в цілому, а не окремо щодо розмірів її складових.
Дійсно, за приписами статті 8 Конституції України норми Конституції України є нормами прямої дії.
Частиною третьою статті 46 Конституції України встановлено, що пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
За приписами частини четвертої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.
Конституція України має найвищу юридичну силу (частина 2 статті 8 Конституції України).
Виплата зазначеної допомоги у розмірі меншому ніж прожитковий мінімум для дитини відповідного віку не узгоджується з нормами ст. 46 Конституції України, як нормами прямої дії.
Зазначене відповідає висновкам, викладеним Верховним Судом у постанові від 11.04.2024 у справі № 500/429/23. У цій справі Верховний Суд зобов`язав управління соціальної політики міської ради нарахувати та виплатити державну соціальну допомогу позивачу як батькові дитини з інвалідністю до 18 років відповідно до частини третьої статті 46 Конституції України у розмірі не нижче прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, встановленого законом України про державний бюджет України на відповідний рік.
Між тим у даній справі позивач обмежим позовні вимоги саме незгодою з визначенням розміру підвищення, передбаченого абзацом п`ятим частини першої статті 2 Закону України “Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю”.
Проте відповідні доводи не узгоджується з нормативним регулюванням спірних правовідносин, а тому суд розглядаючи справу в межах заявлених позовних вимог, вважає, що такі до задоволення не підлягають.
Суд також позбавлений можливості вийти за межі заявлених позовних вимог в частині забезпечення виплати допомоги у розмірі не нижче прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, встановленого законом України про державний бюджет України на відповідний рік, оскільки в провадженні Київського окружного адміністративного суду перебуває справа № 320/57484/24 з аналогічними вимогами.
Вихід за межі позовних вимог якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, не може спричиняти винекнення тотожного спору.
На вказане звернуто увагу в постанові Верховного Суду від 19 вересня 2024 року у справі №580/5992/22.
Таким чином, суд змушений відмовити у задоволенні позовних вимог.
Підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Керуючись статтями 242-246, 255 КАС України, суд,

УХВАЛИВ:

1. У задоволенні позовних вимог - відмовити. 
2. Надіслати учасникам справи (їх представникам) копію судового рішення в порядку, передбаченому частиною п`ятою статті 251 Кодексу адміністративного судочинства України.
Рішення може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення та набирає законної сили в порядку встановленому статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.
Учасники справи:
Позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 );
Відповідачі: 
1) Управління праці та соціального захисту населення Ірпінської міської ради (ЄДРПОУ: 03317252, Київська обл., Бучанський р-н.м., місто Ірпінь, вул. Дем`яна Попова, буд. 26Б);
2) Головне управління Пенсійного фонду України в Київській області (ЄДРПОУ: 22933548, Київська обл., м. Фастів, вул. Саєнка Андрія, буд. 10).

Суддя Сас Є.В.