КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  	

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
15 квітня 2026 року № 640/696/20
Київський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Діски А. Б., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні суду в місті Києві адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,
в с т а н о в и в: 
Позивач звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Офісу Генерального прокурора, в якому просить:
- визнати протиправним та скасувати наказ Генеральної прокуратури України від 21.12.2019 за № 2040ц про звільнення ОСОБА_1 із займаної ним посади;
- поновити ОСОБА_1 на посаді прокурора Другого відділу процесуального керівництва Другого управління організації процесуального керівництва досудовим розслідуванням кримінальних правопорушень, як здійснюється слідчими центрального апарату Державного бюро розслідувань, Департамент організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням кримінальних правопорушень, підслідних Державному бюро розслідувань, нагляду за додержанням закон його оперативними підрозділами та підтримання державного обвинувачення у відповідних провадженнях Офісу Генерального прокурора, а у разі ліквідації цієї посади поновити на аналогічній посаді в Офісі Генерального прокурора;
- стягнути з Офісу Генерального прокурора на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час вимушеного прогулу, починаючи з 24.12.2019 і по день фактичного поновлення на посаді.
Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що оскаржуваним наказом його було звільнено із займаної посади на підставі п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону України "Про прокуратуру" з 24.12.2019. Вказаний наказ позивач вважає незаконним, оскільки посилання в наказі лише на правову норму без конкретизації підстави для звільнення призвело до порушення принципу юридичної визначеності, а також обмежує право позивача на захист його інтересів.
Крім того позивач вказує, що станом на 21.12.2019 Генеральна прокуратура України не перебувала у стані ліквідації або реорганізації. Також позивач зазначає, що зі змісту оскаржуваного наказу вбачається, що фактичною підставою для його звільнення із займаної посади стало невідоме рішення кадрової комісії № 1, яке не має ані номеру ані дати його прийняття. Отже наказ містить відсилку до документу, який не має жодних реквізитів, що унеможливлює встановлення конкретних причин його звільнення, є порушенням принципу юридичної визначеності та конституційних прав.
Крім цього, позивач наголошує, що його було звільнено із займаної посади фактично неповноважною особою. З огляду на те, що п. 1 ч. 2 ст. 51 Закону України «Про прокуратуру» передбачено, що особами, які в установленому цим Законом порядку приймають рішення про звільнення прокурора з посади, є Генеральний прокурор - стосовно прокурорів Офісу Генерального прокурора, проте позивач за своєю посадою станом на 21.12.2019 не перебував у складі Офісу Генерального прокурора, а відтак останній не мав повноважень на звільнення позивача із займаної посади.
Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 22.01.2020 відкрито провадження у справі та вирішено розгляд цієї справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні.
Представником Офісу Генерального прокурора було подано до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» №113-IX, який набрав чинності 25.09.2019, запроваджено реформування системи органів прокуратури, відповідно до якого, усі прокурори вважаються такими, що персонально попереджені у належному порядку про можливе майбутнє звільнення з посади на підставі п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону України «Про прокуратуру».
За приписами Закону № 113-IX прокурори та слідчі органів прокуратури можуть бути переведені на посаду прокурора в Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах лише у разі успішного проходження ними атестації, яка проводиться у порядку, передбаченому цим розділом. Позивачем було подано заяву у встановлений строк і за визначеною формою, у зв`язку з чим його допущено до проходження атестації прокурорів. 
Відповідач зазначає, що пунктом 13 розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону №113-IX передбачено таку обов`язкову складову процедури атестації, як проведення співбесіди з метою виявлення відповідності кандидата вимогам професійної компетентності, професійної етики та доброчесності. За наслідками проведеної співбесіди з позивачем другою кадровою комісією прийнято рішення від 03.12.2019 № 1/2 про неуспішне проходження позивачем атестації. Згідно з указаним рішенням, комісія з`ясувала обставини, які свідчать про невідповідність позивача вимогам доброчесності. На підставі дослідження матеріалів атестації, а також отримання пояснень від позивача у комісії наявні обґрунтовані сумніви щодо відповідності способу (рівня) життя прокурора та членів його сім`ї (близьких родичів) задекларованим доходам.
Зокрема, відповідач зазначає, що на підставі дослідження матеріалів атестації, у тому числі отриманих пояснень прокурора, у Комісії наявні обґрунтовані сумніви щодо відповідності ОСОБА_1 вимогам доброчесності у частині достовірності відомостей, вказаних ним щодо вартості придбання у 2017 році нерухомого майна у вигляді квартири у с. Софіївська Борщагівка Києво-Святошинського району Київської області, площею 58,8 кв.м., за 282240 грн. Також, на підставі дослідження матеріалів атестації, у тому числі отриманих пояснень прокурора, у Комісії наявні обґрунтовані сумніви щодо відповідності ОСОБА_1 , вимогам професійної компетентності у частині наданих Комісії відомостей від Секретаріату Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів про те, що ОСОБА_1 , будучи обізнаним про час та місце розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції щодо обрання запобіжного заходу у вигляді взяття особи під варту, неодноразово не з`явився (29.03.2019, 11.04.2019, 25.04.2019, 15.05.2019) на засідання суду апеляційної інстанції.
Таким чином, відповідач зазначає, що юридичним фактом, що зумовлює звільнення на підставі п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону № 1697-VII, в даному випадку, є рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації прокурором Генеральної прокуратури України.
Крім того, відповідач вказує, що скорочення кількості прокурорів органів прокуратури передбачено ст. 14 Закону №1697-VII у зв`язку із внесенням до неї змін Законом № 113-IX. Приведення у відповідність до вимог ст. 14 Закону № 1697-VII кількісного складу органів прокуратури здійснюється, крім іншого, шляхом проведення атестації на виконання вимог Закону № 113-IX.
Щодо стягнення на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу відповідач вказує, що зважаючи на те, що прийняття рішення про неуспішне проходження атестації позивачем та, як наслідок, його звільнення з посади відбулися відповідно до вимог чинного законодавства відсутні підстави для стягнення на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
Позивач подав до суду відповідь на відзив, у якій заперечував проти висновків Кадрової комісії з атестації прокурорів. Також позивач зазначив, що в п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону України «Про прокуратуру» не йдеться про рішення кадрової комісії як на підставі для звільнення. 
Законом України «Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду» від 13.12.2022 № 2825-ІХ було постановлено ліквідувати Окружний адміністративний суд міста Києва. Крім того установлено, що з дня набрання чинності цим Законом Окружний адміністративний суд міста Києва припиняє здійснення правосуддя. До початку роботи Київського міського окружного адміністративного суду справи, підсудні окружному адміністративному суду, територіальна юрисдикція якого поширюється на місто Київ, розглядаються та вирішуються Київським окружним адміністративним судом. Окружний адміністративний суд міста Києва невідкладно, протягом десяти робочих днів, передає судові справи, які перебувають у його володінні, до Київського окружного адміністративного суду.
Ухвалою судді Київського окружного адміністративного суду від 03.04.2024 прийнято справу до свого провадження, ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.
Відповідачем подано до суду додаткові пояснення по справі, в яких представник зазначив, що не проходження позивачем атестації співбесіда є безумовною підставою згідно з «Прикінцевими і перехідними положеннями» Закону № 113-IX і Порядком № 221 для прийняття кадровою комісією рішення про неуспішне проходження прокурором атестації. Рішення кадрової комісії є беззаперечною та остаточною підставою для видання Генеральним прокурором, зокрема наказу про звільнення прокурора на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру», згідно з положеннями Закону №113-IX. Отже, беручи до уваги юридичну природу оскаржуваного наказу, рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації прокурором Генеральної прокуратури України, регіональної прокуратури, місцевої прокуратури, військової прокуратури має ознаки рішення суб`єкта владних повноважень в розумінні КАС України, в той час, як наказ Генерального прокурора про звільнення прокурора з посади лише фіксує підставу такого звільнення.
Також відповідач звертає увагу, що рішення Комісії від 03.12.2019 № 1/2 про неуспішне проходження атестації ОСОБА_1 є чинним та у судовому порядку не скасоване. Наказ Генерального прокурора від 21.12.2019 № 2040ц виданий на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. За таких обставин, ураховуючи безпідставність вимог про скасування наказу, не підлягають задоволенню і похідні вимоги про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. 
20.05.2024 позивач подав до суду заяву про збільшення позовних вимог.
Ухвалою суду від 17.10.2024 заяву позивача про збільшення позовних вимог по адміністративній справі № 640/696/20 за позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу було повернуто заявнику без розгляду.
Не погодившись із указаною ухвалою суду, позивач оскаржив її до суду апеляційної інстанції.
Ухвалою суду від 16.12.2024 було зупинено провадження у справі до перегляду в порядку апеляційного провадження ухвали Київського окружного адміністративного суду від 17.10.2024 про повернення ОСОБА_1 заяви про збільшення позовних вимог. Направлено матеріали адміністративної справи до Шостого апеляційного адміністративного суду.
Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 03.06.2025 апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 17.10.2024 залишено без змін.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 09.02.2026 було поновлено провадження у справі та продовжено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд зазначає наступне.
Як вбачається з матеріалів справи, наказом Генерального прокурора № 1351ц від 20.12.2018 позивача було призначено на посаду прокурора другого відділу процесуального керівництва управління організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням кримінальних правопорушень, підслідних Державному бюро розслідувань, яке здійснюється слідчими Головного слідчого управління Генеральної прокуратури України та інших органів досудового розслідування Департаменту організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням кримінальних правопорушень, підслідних Державному бюро розслідувань, нагляду за додержанням законів його оперативними підрозділами та підтримання публічного обвинувачення у відповідних провадженнях Генеральної прокуратури України.
Наказом Генерального прокурора № 182ц від 21.03.2019 у зв`язку зі зміною структури та штатного розпису Департаменту організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням кримінальних правопорушень, підслідних Державному бюро розслідувань, нагляду за додержанням законів його оперативними підрозділами та підтримання публічного обвинувачення у відповідних провадженнях Генеральної прокуратури України та перейменування його окремих структурних підрозділів позивача було призначено на посаду прокурора Другого відділу процесуального керівництва Другого управління організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням кримінальних правопорушень, яке здійснюється слідчими центрального апарату Державного бюро розслідувань, Департаменту організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням кримінальних правопорушень, підслідних Державному бюро розслідувань, нагляду за додержанням законів його оперативними підрозділами та підтримання публічного обвинувачення у відповідних провадженнях Генеральної прокуратури України.
Наказом Генерального прокурора № 2040ц від 21.12.2019, керуючись ст. 9 Закону України "Про прокуратуру", п.п. 2 п. 19 розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури" ОСОБА_1 звільнено з посади прокурора Другого відділу процесуального керівництва Другого управління організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням кримінальних правопорушень, яке здійснюється слідчими центрального апарату Державного бюро розслідувань, Департаменту організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням кримінальних правопорушень, підслідних Державному бюро розслідувань, нагляду за додержанням законів його оперативними підрозділами та підтримання публічного обвинувачення у відповідних провадженнях Генеральної прокуратури України на підставі п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону України "Про прокуратуру" з 24.12.2019.
Підставою для прийняття вказаного наказу було рішення Кадрової комісії № 1 про неуспішне проходження прокурором атестації від 03.12.2019 № 1/2.
Вважаючи своє звільнення безпідставним, а оскаржуваний наказ прийнятий відповідачем незаконно, позивач звернувся до суду з цим адміністративним позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується, а держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності; громадянам гарантується захист від незаконного звільнення (стаття 43 Конституції України).
Статтями 2, 5-1 КЗпП України закріплено право громадян України на працю і гарантії держави в правовому захисті працездатним громадянам від незаконного звільнення.
Відповідно до статті 222 КЗпП України особливості розгляду трудових спорів суддів, прокурорсько-слідчих працівників, а також працівників навчальних, наукових та інших установ прокуратури, які мають класні чини, встановлюється законодавством.
Статтею 4 Закону України від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII «Про прокуратуру» (далі Закон № 1697-VII) установлено, що організація та діяльність прокуратури України, статус прокурорів визначаються Конституцією України, цим та іншими законами України, чинними міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Законом № 1697-VII забезпечуються гарантії незалежності прокурора, зокрема, щодо особливого порядку його призначення на посаду, звільнення з посади, притягнення до дисциплінарної відповідальності тощо (пункт 1 частини першої статті 16).
Згідно з пунктом 9 частини першої статті 51 Закону № 1697-VII прокурор звільняється з посади у разі ліквідації чи реорганізації органу прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду, або в разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури.
Законом України від 19 вересня 2019 року № 113-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» (набрав чинності 25 вересня 2019 року) запроваджено реформування системи органів прокуратури, у зв`язку із чим до Закону № 1697-VII були внесені зміни.
Статтею 14 Закону України «Про прокуратуру» у зв`язку із внесенням до неї змін Законом № 113-ІХ передбачено скорочення кількості прокурорів органів прокуратури.
Зокрема змінами, унесеними законодавцем, установлено, що загальна чисельність прокурорів органів прокуратури становить не більше 10 000 осіб.
Приведення у відповідність із вимогами статті 14 Закону України «Про прокуратуру» кількісного складу органів прокуратури здійснюється, крім іншого, шляхом проведення атестації на виконання вимог Закону № 113-ІХ.
У тексті Закону № 1697-VII слова «Генеральна прокуратура України», «регіональні прокуратури», «місцеві прокуратури» замінено відповідно словами «Офіс Генерального прокурора», «обласні прокуратури», «окружні прокуратури».
Згідно з пунктами 6, 7 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 113-ІХ з дня набрання чинності цим Законом усі прокурори Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, військових прокуратур вважаються такими, що персонально попереджені у належному порядку про можливе майбутнє звільнення з посади на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру». Прокурори, які на день набрання чинності цим Законом займають посади прокурорів у Генеральній прокуратурі України, регіональних прокуратурах, місцевих прокуратурах, військових прокуратурах, можуть бути переведені на посаду прокурора в Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах лише у разі успішного проходження ними атестації, яка проводиться у порядку, передбаченому цим розділом.
Пунктом 10 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 113-ІХ установлено, що прокурори Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, військових прокуратур (у тому числі ті, які були відряджені до Національної академії прокуратури України для участі в її роботі на постійній основі) мають право в строк, визначений Порядком проходження прокурорами атестації, подати Генеральному прокурору заяву про переведення на посаду прокурора в Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах. У заяві також повинно бути зазначено про намір пройти атестацію, надано згоду на обробку персональних даних, на застосування процедур та умов проведення атестації. Форма та порядок подачі заяви визначаються Порядком проходження прокурорами атестації.
Згідно з пунктом 11 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113-IX атестація прокурорів проводиться кадровими комісіями Офісу Генерального прокурора, кадровими комісіями обласних прокуратур.
Пунктом 14 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113-IX передбачено, що графік проходження прокурорами атестації встановлює відповідна кадрова комісія. Атестація проводиться прозоро та публічно, у присутності прокурора, який проходить атестацію. Перебіг усіх етапів атестації фіксується за допомогою технічних засобів відео- та звукозапису.
Згідно з пунктом 19 розділу II "Прикінцеві і перехідні положення" Закону № 113-IX Прокурори, які на день набрання чинності цим Законом займають посади у Генеральній прокуратурі України, регіональних прокуратурах, місцевих прокуратурах, військових прокуратурах, звільняються Генеральним прокурором, керівником регіональної (обласної) прокуратури з посади прокурора на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України "Про прокуратуру" за умови настання однієї із наступних підстав:
1) неподання прокурором Генеральної прокуратури України, регіональної прокуратури, місцевої прокуратури, військової прокуратури у встановлений строк заяви до Генерального прокурора про переведення до Офісу Генерального прокурора, обласної прокуратури, окружної прокуратури та про намір у зв`язку із цим пройти атестацію;
2) рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації прокурором Генеральної прокуратури України, регіональної прокуратури, місцевої прокуратури, військової прокуратури; 
3) в Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах відсутні вакантні посади, на які може бути здійснено переведення прокурора Генеральної прокуратури України, регіональної прокуратури, місцевої прокуратури, військової прокуратури, який успішно пройшов атестацію; 
4) ненадання прокурором Генеральної прокуратури України, регіональної прокуратури, місцевої прокуратури, військової прокуратури, у разі успішного проходження ним атестації, згоди протягом трьох робочих днів на переведення на запропоновану йому посаду в Офісі Генерального прокурора, обласній прокуратурі, окружній прокуратурі.
На виконання вимог Закону № 113-IX наказом Генерального прокурора від 03 жовтня 2019 року № 221 затверджено Порядок проходження прокурорами атестації.
За визначенням, що міститься в пункті 1 розділу 1 Порядку № 221 атестація прокурорів - це встановлена розділом II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113-IX і цим Порядком процедура надання оцінки професійній компетентності, професійній етиці та доброчесності прокурорів Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур і військових прокуратур.
Відповідно до пунктів 2, 4 розділу І Порядку № 221 атестація прокурорів Генеральної прокуратури України (включаючи прокурорів Головної військової прокуратури, прокурорів секретаріату Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів), регіональних, місцевих прокуратур та військових прокуратур проводиться відповідними кадровими комісіями. Проведення атестації прокурорів та слідчих регіональних прокуратур, військових прокуратур районів (на правах регіональних) забезпечують кадрові комісії Офісу Генерального прокурора, а прокурорів та слідчих місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) - кадрові комісії обласних прокуратур. Порядок роботи, перелік і склад кадрових комісій визначаються відповідними наказами Генерального прокурора.
Предметом атестації є оцінка: 1) професійної компетентності прокурора (у тому числі загальних здібностей та навичок); 2) професійної етики та доброчесності прокурора (п. 5 Порядку №221).
У відповідності до пункту 6 розділу I Порядку №221, атестація включає такі етапи: 1) складання іспиту у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора; 2) складання іспиту у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки; 3) проведення співбесіди з метою виявлення відповідності прокурора вимогам професійної компетентності, професійної етики та доброчесності. Для оцінки рівня володіння практичними уміннями та навичками прокурори виконують письмове практичне завдання.
Положеннями пункту 11 розділу I Порядку №221 передбачено, що особиста участь прокурора на всіх етапах атестації є обов`язковою. Перед кожним етапом атестації прокурор пред`являє кадровій комісії паспорт або службове посвідчення прокурора. У разі неявки прокурора для проходження відповідного етапу атестації у встановлені кадровою комісією дату, час та місце, кадрова комісія ухвалює рішення про неуспішне проходження атестації таким прокурором. Факт неявки прокурора фіксується кадровою комісією у протоколі засідання, під час якого мав відбуватися відповідний етап атестації такого прокурора. У виключних випадках, за наявності заяви, підписаної прокурором або належним чином уповноваженою ним особою (якщо сам прокурор за станом здоров`я не може її підписати або подати особисто до комісії) про перенесення дати іспиту у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора, або дати іспиту у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки, або дати співбесіди з метою виявлення відповідності прокурора вимогам професійної компетентності, професійної етики та доброчесності, кадрова комісія має право протягом трьох робочих днів з дня отримання такої заяви ухвалити рішення про перенесення дати складення відповідного іспиту, проведення співбесіди для такого прокурора.
Заява має бути передана безпосередньо секретарю відповідної кадрової комісії не пізніше трьох днів з дати, на яку було призначено іспит, співбесіду відповідного прокурора. До заяви має бути долучена копія документу, що підтверджує інформацію про поважні причини неявки прокурора на складення відповідного іспиту, проходження співбесіди. У разі неможливості надати документальне підтвердження інформації про причини неявки в день подання заяви, прокурор має надати таке документальне підтвердження в день, на який комісією було перенесено проходження відповідного етапу атестації, однак до початку складення відповідного іспиту, проходження співбесіди. Якщо прокурор не надасть документальне підтвердження інформації про поважні причини його неявки до початку перенесеного складення відповідного іспиту, проходження співбесіди, комісія ухвалює рішення про неуспішне проходження атестації таким прокурором. Якщо заява прокурора подана до кадрової комісії з порушенням строку, визначеного цим пунктом, або якщо у заяві не вказані поважні причини неявки прокурора на складення відповідного іспиту, проведення співбесіди кадрова комісія ухвалює рішення про відмову у перенесенні дати та про неуспішне проходження атестації таким прокурором. Інформація про нову дату складення відповідного іспиту, проведення співбесіди для такого прокурора оприлюднюється на офіційному веб-сайті Генеральної прокуратури України (Офісу Генерального прокурора). З моменту оприлюднення відповідної інформації прокурор вважається повідомленим належним чином про нову дату проведення відповідного етапу атестації.
Розділом IV Порядку №221 визначено порядок проведення співбесіди з метою виявлення відповідності прокурора вимогам професійної компетентності, професійної етики та доброчесності і виконання практичного завдання для оцінки рівня володіння практичними уміннями та навичками прокурора
Пунктами 1-2 розділу IV Порядку №221 передбачено, що у разі набрання прокурором за результатами складання іспиту у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки кількості балів, яка дорівнює або є більшою, ніж прохідний бал, прокурор допускається до співбесіди.
До початку співбесіди прокурор виконує практичне завдання з метою встановлення комісією його рівня володіння практичними уміннями та навичками.
Відповідно до пункту 8 розділу IV Порядку №221, співбесіда проводиться кадровою комісією з прокурором державною мовою в усній формі. Співбесіда з прокурором може бути проведена в один день із виконанням ним практичного завдання.
Положеннями п. 9 розділу IV Порядку №221 закріплено, що для проведення співбесіди кадрова комісія вправі отримувати в усіх органах прокуратури, у Раді прокурорів України, секретаріаті Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів, Національному антикорупційному бюро України, Державному бюро розслідувань, Національному агентстві з питань запобігання корупції, інших органах державної влади будь-яку необхідну для цілей атестації інформацію про прокурора, в тому числі про: 1) кількість дисциплінарних проваджень щодо прокурора у Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів та їх результати; 2) кількість скарг, які надходили на дії прокурора до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів та Ради прокурорів України, з коротким описом суті скарг; 3) дотримання прокурором правил професійної етики та доброчесності: а) відповідність витрат і майна прокурора та членів його сім`ї, а також близьких осіб задекларованим доходам, у тому числі копії відповідних декларацій, поданих прокурором відповідно до законодавства у сфері запобігання корупції; б) інші дані щодо відповідності прокурора вимогам законодавства у сфері запобігання корупції; в) дані щодо відповідності поведінки прокурора вимогам професійної етики; г) матеріали таємної перевірки доброчесності прокурора; 4) інформацію про зайняття прокурором адміністративних посад в органах прокуратури з копіями відповідних рішень.
Згідно пункту 10 розділу IV Порядку №221, фізичні та юридичні особи, органи державної влади, органи місцевого самоврядування мають право подавати до відповідної кадрової комісії відомості, у тому числі на визначену кадровою комісією електронну пошту, які можуть свідчити про невідповідність прокурора критеріям компетентності, професійної етики та доброчесності. Кадровою комісією під час проведення співбесіди та ухвалення рішення без додаткового офіційного підтвердження можуть братися до уваги відомості, отримані від фізичних та юридичних осіб (у тому числі анонімно).
Нормами п.п. 11-12 розділу IV Порядку №221 визначено, що дослідження вказаної інформації, відомостей щодо прокурора, який проходить співбесіду (далі - матеріали атестації), здійснюється членами кадрової комісії. Перед проведенням співбесіди члени комісії можуть надіслати на електронну пошту прокурора, яка вказана у заяві про намір пройти атестацію, повідомлення із пропозицією надати письмові пояснення щодо питань, пов`язаних з матеріалами атестації. У цьому випадку протягом трьох днів з дня отримання повідомлення, але не пізніше ніж за день до дня проведення співбесіди, прокурор може подати комісії електронною поштою письмові пояснення (у разі необхідності - скановані копії документів).
Співбесіда полягає в обговоренні результатів дослідження членами комісії матеріалів атестації щодо дотримання прокурором правил професійної етики та доброчесності, а також рівня професійної компетентності прокурора, зокрема, з огляду на результати виконаного ним практичного завдання.
У відповідності до п. 13 розділу IV Порядку №221, співбесіда прокурора складається з таких етапів: 1) дослідження членами комісії матеріалів атестації; 2) послідовне обговорення з прокурором матеріалів атестації, у тому числі у формі запитань та відповідей, а також обговорення питання виконаного ним практичного завдання; Співбесіда проходить у формі засідання комісії.
Згідно п.п. 14-15 розділу IV Порядку №221, члени комісії мають право ставити запитання прокурору, з яким проводять співбесіду, щодо його професійної компетентності, професійної етики та доброчесності.
Після завершення обговорення з прокурором матеріалів атестації та виконаного ним практичного завдання члени комісії без присутності прокурора, з яким проводиться співбесіда, обговорюють її результати, висловлюють пропозиції щодо рішення комісії, а також проводять відкрите голосування щодо рішення комісії стосовно прокурора, який проходить атестацію. Результати голосування вказуються у протоколі засідання.
Положеннями п. 16 розділу IV Порядку №221 передбачено, що залежно від результатів голосування комісія ухвалює рішення про успішне проходження прокурором атестації або про неуспішне проходження прокурором атестації.
Відповідно до пункту 12 Порядку роботи кадрових комісій, затвердженого наказом Генерального прокурора від 17 жовтня 2019 року № 233, рішення комісії, крім зазначених в абзаці другому цього пункту, в тому числі процедурні, обговорюється її членами і ухвалюються шляхом відкритого голосування більшістю голосів присутніх на засіданні членів комісії. Член комісії вправі голосувати "за" чи "проти" рішення комісії. У разі рівного розподілу голосів, приймається рішення, за яке проголосував голова комісії.
Рішення про успішне проходження прокурором атестації за результатами співбесіди ухвалюється шляхом відкритого голосування більшістю від загальної кількості членів комісії. Якщо рішення про успішне проходження прокурором атестації за результатами співбесіди не набрало чотирьох голосів, комісією ухвалюється рішення про неуспішне проходження прокурором атестації.
Рішення про неуспішне проходження атестації повинно бути мотивованим із зазначенням обставин, що вплинули на його прийняття.
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 , на виконання п. 10 розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону №113-IX, подано Генеральному прокурору у визначений строк заяву встановленої форми про переведення на посаду прокурора в Офісі генерального прокурора та про намір пройти атестацію (Т. 1 а.с. 71-72).
У цій заяві позивач підтвердив своє бажання пройти атестацію, вказав на ознайомлення та погодження з усіма умовами та процедурами проведення атестації, що визначені Порядком № 221, зокрема, й щодо того, що в разі неуспішного проходження будь-якого з етапів атестації, передбаченого Порядком № 221, а також, за умови настання однієї з підстав, передбачених пунктом 19 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113-IX, його буде звільнено з посади прокурора.
Отже, позивач фактично погодився зі встановленими умовами та правилами щодо переведення на посаду в прокурора в Офісі Генерального прокурора та проведення атестації.
Даний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду, що викладена у постанові від 26 травня 2022 року у справі № 120/2151/20-а.
Відповідач не заперечував, що позивач успішно пройшов перших два етапи атестації та був допущений до співбесіди.
Як вбачається з матеріалів справи, за результатом проведення співбесіди, Кадровою комісією № 1 прийнято рішення про неуспішне проходження прокурором атестації від 03 грудня 2019 року № 1/2, відповідно до якого, прокурор Другого відділу процесуального керівництва Другого управління організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням кримінальних правопорушень, яке здійснюється слідчими центрального апарату Державного бюро розслідувань, Департаменту організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням кримінальних правопорушень, підслідних Державному бюро розслідувань, нагляду за додержанням законів його оперативними підрозділами та підтримання публічного обвинувачення у відповідних провадженнях Генеральної прокуратури України неуспішно пройшов атестацію (Т. 1 а.с. 73).
В подальшому, керуючись статтею 9 Закону України "Про прокуратуру", підпунктом 2 пункту 19 розділу ІІ "Прикінцеві і перехідні положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури", 21 грудня 2019 року Генеральним прокурором прийнято наказ №2040ц, яким ОСОБА_1 звільнено з посади прокурора другого відділу процесуального керівництва Другого управління організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням кримінальних правопорушень, яке здійснюється слідчими центрального апарату Державного бюро розслідувань, Департаменту організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням кримінальних правопорушень, підслідних Державному бюро розслідувань, нагляду за додержанням законів його оперативними підрозділами та підтримання публічного обвинувачення у відповідних провадженнях Генеральної прокуратури України з 24 грудня 2019 року (Т. 1 а.с. 6).
Підставою для прийняття вказаного наказу стало рішення Кадрової комісії № 1.
Суд зазначає, що в межах даного позову ОСОБА_1 оскаржує виключно наказ Генерального прокурора України № 2040ц від 21 грудня 2019 року про його звільнення з органів прокуратури.
При цьому, матеріали справи не містять відомостей про скасування рішення Кадрової комісії № 1 про неуспішне проходження позивачем атестації.
Таким чином, рішення Кадрової комісії № 1 про неуспішне проходження прокурором атестації від 03 грудня 2019 року № 1/2 не скасоване та є чинним.
Крім цього, суд зазначає, що рішення кадрової комісії про неуспішне проходження ОСОБА_1 атестації чи дії кадрової комісії щодо його прийняття не оскаржуються у межах цієї справи.
Суд звертає увагу, що 20.05.2024 позивач звертався до суду з заявою про збільшення позовних вимог, в якій просив визнати незаконним та скасувати рішення кадрової комісії № 1 за №1/2 від 03.12.2019 щодо неуспішного проходження атестації прокурором. Однак, ухвалою суду від 17.10.2024, залишеною без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 03.06.2025, заяву позивача про збільшення позовних вимог по адміністративній справі №640/696/20 за позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу було повернуто заявнику без розгляду з підстав пропуску більше ніж чотири роки строку звернення до суду з відповідною заявою.
Отже, позивач не реалізував у межах розгляду цієї справи своє право на оскарження такого рішення кадрової комісії своєчасно, яке, у свою чергу, є підставою для прийняття відповідачем наказу про звільнення прокурора з посади в органах прокуратури.
Суд також зазначає, що в разі незгоди із рішенням кадрової комісії або з процедурою атестації, а також порядком формування кадрових комісій позивач не був позбавлений можливості оскаржувати таке рішення окремо.
Враховуючи вищезазначене, оскільки, рішення Кадрової комісії № 1 від 03 грудня 2019 року № 1/2 про неуспішне проходження позивачем атестації чи дії кадрової комісії щодо його прийняття не оскаржуються у межах даної справи, такому рішенню не може бути надана оцінка судом.
Таким чином, дослідженню на предмет правомірності у цій справі підлягає виключно наказ відповідача про звільнення позивача.
Даний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду, що викладена у постановах від 08 грудня 2022 року у справі №640/26135/19, від 30 червня 2022 року у справі №280/6269/20, від 22 грудня 2022 року у справі №640/24930/19, від 29 вересня 2021 року у справі №640/1218/20.
Щодо доводів позивача, що оскаржуваний наказ не відповідає вимогам Закону України «Про прокуратуру», оскільки з нього неможливо чітко встановити дійсні підстави для звільнення позивача із займаної посади, суд вважає необґрунтованими.
Аргумент позивача щодо не настання події, з якою пов`язано застосування п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону України «Про прокуратуру», суд оцінює критично, оскільки саме здійснення відповідного реформування законодавцем визначено як підставу для запровадження вищевказаних атестаційних процедур з переведення працівників та, взагалі, вирішення питання щодо можливості подальшого використання їх на службі.
Згідно з пунктом 19 розділу ІІ "Прикінцеві і перехідні положення" Закону № 113-IX прокурори, які на день набрання чинності цим Законом займають посади у Генеральній прокуратурі України, регіональних прокуратурах, місцевих прокуратурах, військових прокуратурах, звільняються Генеральним прокурором, керівником регіональної (обласної) прокуратури з посади прокурора на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України "Про прокуратуру" за умови настання однієї із підстав, наприклад рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації прокурором Генеральної прокуратури України, регіональної прокуратури, місцевої прокуратури, військової прокуратури.
З аналізу наведеної норми вбачається, що Закон № 113-IX пов`язує звільнення з посади прокурора на підставі пункту 9 частини 1 статті 51 Закону України "Про прокуратуру" не з рішеннями про ліквідацію чи реорганізації органу прокуратури або про скорочення кількості прокурорів органу прокуратури, а насамперед з процедурою проходження прокурорами атестації як складовою частиною процесу реформування органів прокуратури, введеного в дію Законом № 113-IX з дня набрання ним чинності.
Щодо твердження позивача про те, що він не обіймав посаду прокурора в Офісі Генерального прокурора, який на час його звільнення не розпочав роботу у зв`язку з чим позивач був звільнений неповноважною особою суд відхиляє, зважаючи на положення п. 3 Прикінцевих і перехідних положень Закону №113, згідно яких: до дня початку роботи Офісу Генерального прокурора, обласних прокуратур, окружних прокуратур їх повноваження здійснюють відповідно Генеральна прокуратура України, регіональні прокуратури, місцеві прокуратури.
Щодо посилання позивача на те, що в оскаржуваному наказі Генерального прокурора України не зазначено номер та дату прийняття рішення атестаційної комісії, на підставі якого був прийнятий наказ, суд зазначає, що формальні недоліки наказу не є самостійною підставою для визнання його незаконним, якщо існує підтверджений факт наявності правової підстави для звільнення. Важливим є змістовне обґрунтування звільнення, а не формальна точність усіх реквізитів.
Таким чином, відсутність у наказі про звільнення дати та номера рішення кадрової комісії не є істотним недоліком, який автоматично тягне за собою його скасування. Це лише технічний недолік оформлення, який не впливає на законність звільнення, якщо сам факт ухвалення рішення кадрової комісії підтверджений і правова підстава для звільнення прокурора з посади відповідає вимогам закону.
Пунктом 6 розділу V Порядку № 221 визначено, що рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації є підставою для видання наказу Генерального прокурора, керівника регіональної (обласної) прокуратури про звільнення відповідного прокурора на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру».
Отже, суд зазначає, що рішення кадрової комісії про неуспішне проходження прокурором атестації є законодавчо визначеною підставою для звільнення прокурора з посади, тобто, спричиняє для особи негативні юридичні наслідки у вигляді її звільнення з публічної служби.
З огляду на наявність чинного рішення кадрової комісії про неуспішне проходження позивачем атестації та, з урахуванням правил вищевказаних норм законодавства України, суд дійшов висновку, що оскаржуваний наказ про звільнення позивача з органів прокуратури є таким, що виданий відповідачем правомірно та відповідно до приписів нормативно-правових актів, що регулюють спірні правовідносини.
Аналогічний висновок щодо застосування норм права висловлено Верховним Судом у складі Касаційного адміністративного суду, що викладена у постановах від 30 червня 2022 року у справі №280/6269/20 та від 22 грудня 2021 року у справі 640/24930/19.
Решта доводів та заперечень позивача висновків суду не спростовують.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України).
Аналізуючи обставини справи та норми чинного законодавства, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 та відсутність правових підстав для їх задоволення.
Натомість, відповідачем було доведено правомірність прийняття наказу про звільнення позивача у зв`язку з неуспішним проходженням позивачем атестації.
Також, позовні вимоги щодо поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу не підлягають задоволенню, як похідні, з огляду на відмову в задоволенні основної позовної вимоги щодо визнання протиправним та скасування наказу №2040ц від 21 грудня 2019 року про звільнення позивача.
Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
в и р і ш и в:
У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - відмовити.
Рішення може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя   Діска А.Б.